Постанова                                             
Іменем України                                   
15 вересня 2021 року 
 
м. Київ
справа № 727/9430/13-ц
провадження № 61-10801св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                  Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн»,
стягувач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» в особі Відділення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Чернівецьке регіональне управління,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 травня 2021 року в складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Перепелюк І. Б., Одинака О. О. у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача у справі № 727/9430/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Відділення Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Чернівецьке регіональне управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст заяви
У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»)  звернулося до суду з заявою про заміну стягувача у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заява обґрунтована тим, що 15 квітня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівців було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнено солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в розмірі 206 819,61 грн за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700. 
Зазначає, що 30 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») укладено договір № GL48N718070_I_6 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. за реєстровим № 1456, та договір № GL48N718070_I_6 купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                   Пономарьовою Д. В. за реєстровим №1457, відповідно до яких ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700, договорами поруки, права іпотекодержателя за договором іпотеки, права заставодержателя за договором застави, укладеним у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору № GL48N718070_I_1 про відступлення прав вимоги від 15 липня 2020 року.
31 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір відступлення прав вимоги за лотом № GL48N718070, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. за реєстровим № 3239, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором № ZZZ487700                                від 07 червня 2006 року, договорами поруки, права іпотекодержателя за договором іпотеки, права заставодержателя за договором застави, укладеним у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги за лотом № GL48N718070 від 31 серпня 2020 року.
Посилаючись на те, що на даний час всі права кредитора та іпотекодержателя належать ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», товариство просило суд замінити стягувача у справі № 727/9430/13-ц (провадження № 2/727/347/14) з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у зв`язку з переходом до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» прав кредитора по кредитному договору від 07 червня 2006 року № ZZZ487700. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 квітня 2021 року заяву ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» задоволено.
Замінено стягувача у цивільній справі № 727/9430/13-ц (провадження                                    № 2/727/347/14) за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 ,                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у зв`язку з переходом до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» прав кредитора за кредитним договором 07 червня 2006 року № ZZZ487700.
Задовольняючи заяву ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача, суд першої інстанції виходив з того, що вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
При цьому суд врахував також і ту обставину, що станом на 14 квітня 2021 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15 квітня                           2014 року не виконано.
Водночас суд першої інстанції вважав, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не впливає на вирішення процесуального питання щодо заміни сторони у виконавчому документі.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 квітня 2021 року скасовано.
Заяву ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача залишено без задоволення.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви про заміну стягувача, апеляційний суд виходив з того, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України, з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 55 цього Кодексу. Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 55 ЦПК України.
У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що обумовлено у частині п`ятій статті 442 ЦПК України. За відсутності доказів видачі виконавчого документу (листа) та відкритого виконавчого провадження застосування положень частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України є неможливим.
Застосування судом першої інстанції статті 55 ЦПК України здійснено з порушенням правил диспозитивності цивільного процесу, оскільки на вказану норму процесуального закону заявник не посилався, а лише обмежується нормами статті 442 ЦПК України та вимогою про заміну стягувача у справі.
При цьому апеляційний суд посилався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14.
Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі
У червні 2021 року ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 травня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що ухвала Шевченківського районного суду                 м. Чернівців є законною та обґрунтованою, відповідає завданню цивільного судочинства, постановлена без порушень норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, а тому не може бути скасована.
Зазначає, що судом апеляційної інстанції позбавлено ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» можливості подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 квітня 2021 року.
Посилання апеляційного суду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 є помилковим, оскільки правова позиція Верховного Суду у справі № 911/3411/14, яка не є тотожною справі № 727/9430/13-ц щодо провадження про заміну стягувана, не може бути застосована при вирішенні розгляду такої заяви про заміну, оскільки правова позиція у справі № 911/3411/14 стосується виконавчих документів, які фактично виконані у повному обсязі, коли виконавчі листи у цивільній справі                   № 727/9430/13-ц залишаються невиконаними боржниками. Судом апеляційної інстанції не було досліджено обставини справи, які викладені у постанові, на яку суд апеляційної інстанції посилався, відмовляючи ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»  у задоволенні заяви про заміну стягувача, що призвело до застосування висновку суду, який не застосовується у подібних правовідносинах.
Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що у матеріалах цієї справи відсутні оригінали виконавчих листів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із відповідною відміткою державної виконавчої служби про повне фактичне виконання судового рішення, це і є підтвердження наявної заборгованості боржників за кредитним договором, та невиконання вищезазначених виконавчих листів.
ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло всіх прав кредитора ПАТ «КБ «Надра», у тому числі й право на стягнення заборгованості за кредитним договором згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 15 квітня 2014  року, а тому наявні підстави для заміни стягувача у виконавчих листах, виданих Шевченківським районним судом м. Чернівців по цивільній справі                                            № 727/9430/13-ц на виконання зазначеного рішення суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи з Шевченківського районного суду м. Чернівців.
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Доводи інших учасників справи
26 липня 2021 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що заочним рішенням Шевченківського районного суду                    м. Чернівців від 19 липня 2013 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 ,                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700 в сумі 206 819,61 грн (т. 1 а. с. 40-41).
ОСОБА_3 06 грудня 2013 року звернувся до суду з заявою про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців у справі                                  № 727/9430/13-ц від 19 листопада 2013 року (т. 1 а. с. 47-48).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 12 грудня 2013 року задоволено заяву ОСОБА_3 , заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 листопада 2013 року скасовано (т. 1 а. с. 56).
Рішенням Шевченківським районним судом м. Чернівців від 15 квітня 2014 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700 в сумі 206 819,61 грн (т. 1 а. с. 106, 107).
Видано три виконавчі листи 08 травня 2014 року відповідно до відмітки у матеріалах справи.
30 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір № GL48N718070_I_6 про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                    Пономарьовою Д. В. за реєстровим № 1456, та договір купівлі-продажу майнових прав від 30 липня 2020 року № GL48N718070_I_6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В. за реєстровим № 1457, за яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700, договорами, укладеним у забезпечення виконання зобов`язання.
Також між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір відступлення прав вимоги за лотом від 31 серпня 2020 року                    № GL48N718070, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. за реєстровим № 3239, відповідно до якого ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло права вимоги за кредитним договором від 07 червня 2006 року № ZZZ487700, договорами, укладеним у забезпечення належного виконання зобов`язання. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - 
ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду                               від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10, підстави для відступу від якого відсутні.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня                   2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), 
від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження 
№ 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі                     № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.
У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду досліджувалося питання застосування правового механізму, передбаченого статтями 52, 
334 ГПК України, які не відрізняються за своїм змістом від приписів статей 55 та 442 ЦПК України відповідно та передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Отже, заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватися з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України (аналогічній статті 55 ЦПК України). У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.
Таким чином, особа, яка вважає себе правонаступником позивача/стягувача та бажає набути та реалізувати існуючі процесуальні права, притаманні позивачу/стягувачу (на оскарження судового рішення та/або постанови державного виконавця, подати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), може заявити про заміну сторони у справі, ініціювавши відкриття відповідної стадії процесу.
З огляду на зазначене, встановивши, що відбулася заміна кредитора 
у зобов`язанні, у зв`язку з чим ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржниками, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав наявними правові підстави для заміни стягувача ПАТ КБ «Надра» у справі № 727/9430/13-ц на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 червня                    2021 року у справі № 2-2106/12 (провадження № 61-4178св21).
Тому посилання апеляційного суду на те, що за відсутності доказів видачі виконавчого документу (листа) та відкритого виконавчого провадження застосування положень частин першої, другої та п`ятої статті 442 ЦПК України є неможливим, а застосування судом першої інстанції статті 55 ЦПК України здійснено з порушенням правил диспозитивності цивільного процесу, оскільки на вказану норму процесуального закону заявник не посилався, а лише обмежується нормами статті 442 ЦПК України та вимогою про заміну стягувача у справі, є помилковими, у зв`язку з вищевикладеним. Підставою для заміни стягувача у справі, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05,        § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Відмова в задоволенні заяви ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про заміну стягувача у справі виключно з підстав незазначення про те, що така заміна повинна бути здійснена у виконавчому листі, а також з підстав того, що заявник в своїй заяві не посилався на статтю 55 ЦПК України, за встановлених судами обставин переходу до заявника права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким стягнута в цій справі, вказує на формальний підхід суду до розгляду заяви та порушення норм процесуального права.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі                              № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду 04 грудня 2019 року у справі                                  № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зроблено висновок, відповідно до якого саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Таким чином, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, доводи касаційної скарги є обґрунтованими.
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального й процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.
Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до                    статті 413 ЦПК України.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, сплачений за їх подання судовий збір у розмірі 2 270,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» задовольнити.
 
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 травня 2021 року скасувати та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 квітня 2021 року.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» по 756, 67 гривень з кожного витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                                           А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
                                                                                                                      О. С. Ткачук