КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
09 вересня 2021 року                                                                                             м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/25574/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10919/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
   за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 369 481,88 грн. (а.с. 1-7).
На обґрунтування позову зазначила, що 03 грудня 2017 року на автотрасі «Київ-Ковель» сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 , належного відповідачу, автомобіля «ВАЗ», р.н. НОМЕР_2 , автомобіля «Форд» р.н. НОМЕР_3 , автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_4 , та автомобіля «Хонда» р.н. НОМЕР_5 , належного позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року скасовано в частині визнання винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 286 КК України, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України.
Згідно зі звітом про оцінку її автомобіля «Хонда», р.н. НОМЕР_5 від 22 квітня 2019 року № 567, складеним ТОВ «Екліс», завданий матеріальний збиток відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодження речі, яким і є вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 133 201,91 грн. Згідно акту виконаних робіт від 28 травня 2019 року було проведено ремонтні роботи по відновленню належного їй автомобіля в розмірі 369 481,88 грн. Вказувала, що відповідач не вживав жодних заходів щодо відшкодування шкоди чи компенсації понесених нею витрат з проведення відновлювального ремонту. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє делікатне зобов`язання й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною (а.с. 1-7).
У додаткових поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що неправильно визначила вартість збитків, тому просила стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, у сумі 133 201,91 грн. (а.с. 146-147).
Відповідач проти позову заперечував, посилався на те, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а розмір шкоди є необгрунтованим (а.с. 131-13, 160-162). 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 133 201,91 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (а.с. 163-165).
Не погодившись з рішенням районного суду, 16 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 170-184).
В апеляційній скарзі зазначив, що при розгляді справи судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення. Вказував, що 21 квітня 2020 року вибув з «Бердичівського виправного центру № 108», де відбував покарання за вироком суду, тому не був належним чином повідомлений про розпочате провадження у даній справі. При цьому, суд першої інстанції був обізнаний про вказану обставину та незважаючи про заяву відповідача про неможливість прибути в судове засідання, закінчив підготовче засідання. Однак суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про визнання поважними причинами неподання доказів та відзиву на позов. Вважає, що акт виконаних робіт від 28 травня 2019 року не відповідає дійсності, викликає сумнів в його достовірності, що визнає сама позивач у додаткових поясненнях, змінюючи розмір позовних вимог. При цьому суд першої інстанції, приймаючи додаткові пояснення позивача, яка змінила в них підставу та предмет позову, не надав строк для подання додаткових доказів та незаконно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Не прийнято до уваги також те, що пошкоджений автомобіль два роки перебував на не охоронюваній ділянці місцевості та проданий позивачем.
Крім того, районний суд незважаючи на заяви про передачу йому пошкоджених деталей, агрегатів автомобіля тощо, жодного рішення з цього приводу взагалі не прийняв. Також звертав увагу на те, що суд не розглянув можливість залучення до участі у справі страхової організації, в якій застрахована була його цивільна відповідальність.
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат Марченко М.І. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи до суду не прибули, були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка  ОСОБА_2 була сповіщена повідомленням особисто та через її представника - адвоката Марченко М.М., цього останній в суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 192-199).
Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 грудня 2017 року близько 08 години 07 хвилин на автодорозі Київ-Ковель (Гостомельське шосе) зі сторони м. Києва у напряму смт. Гостомель сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ», р.н. НОМЕР_2 , автомобіля «Форд» р.н. НОМЕР_3 , автомобіля «Фольксваген» р.н. НОМЕР_4 , та автомобіля «Хонда» р.н. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Вироком Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року скасовано вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року в частині визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та ухвалено новий вирок, яким визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки (а.с. 9-14).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Власником автомобіля «Хонда», р.н. НОМЕР_5 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, наявною у матеріалах справи (а.с. 48).
Згідно зі звітом № 567 від 22 квітня 2019 року, складеного ТОВ «Екліс», ринкова вартість автомобіля «Хонда», р.н. НОМЕР_5 на момент пошкодження становить 255 611,00 грн., вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, становить 133 201,91 грн., а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди станом на 18 квітня 2019 року, склала 255 611,00 грн. (а.с. 15-56)
З акту виконаних робіт № НА00001170 від 28 травня 2019 року вбачається, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля позивача «Хонда», р.н. НОМЕР_5 складає 369 481,88 грн., з яких 355 336,88 грн. вартість запчастин, матеріалів (а.с. 57-59).
Проте будь-які докази понесення позивачем витрат на оплату перелічених в акті послуг з ремонту пошкодженого автомобіля в матеріалах справи відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 направляла на адресу ОСОБА_3 претензію про відшкодування шкоди в розмірі 369 481,88 грн., проте, поштова кореспонденція повернулася без вручення за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 64-70).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як власника транспортного засобу «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 , станом на 03 грудня 2017 року була застрахована у ПрАТ «УПСК» (а.с. 108).
 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що відповідач, цивільна відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «УПСК» щодо автомобіля «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 , поліс № АК7290482, не надав доказів щодо істотних умов за вказаним полісом та розміру франшизи, будь-яких клопотань про витребування доказів та залучення третіх осіб не заявляв, тому дійшов висновку про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових в розмірі 133 201,91 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погодилась з зазначеним, оскільки при розгляді  справи  судом допущені істотні порушення норм процесуального права. 
 
Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п. 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.
Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 вищевказаного Закону № 1961-ІV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 29 Закону № 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (пункти 9.2, 9.3 статті 9 Закону                  № 1961-ІV).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Позивач ОСОБА_2 у даній справі заявляла вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки безпосередньо до відповідача ОСОБА_1 . Поряд з цим, до суду першої інстанції було надано витяг з бази даних МТСБУ, з якого вбачається, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як власника транспортного засобу «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УПСК». На вказану обставину ОСОБА_1 посилався в апеляційній скарзі та зазначав, що суд першої інстанції не розглянув можливість залучення до участі у справі страхової організації, в якій була застрахована його цивільна відповідальність (а.с. 108).
Проте суд першої інстанції пославшись у оскаржуваному рішенні на те, що згідно витягу з бази даних МТСБУ відповідач застрахував у ПрАТ «УПСК» свою цивільно-правову відповідальність щодо автомобіля «Шевроле», р.н. НОМЕР_1 , поліс № АК7290482, який був чинним станом на дату скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, не вирішив питання про притягнення Страховика як належного відповідача (співвідповідача) до у часті у справі. 
Притягнення Страховика - ПрАТ «УПСК» на стадії апеляційного розгляду як третьої особи без самостійних вимог не зможе виправити допущену районним судом помилку, оскільки на третю особу не може бути покладений судовим рішенням обов`язок відшкодування завданої шкоди. Тому й вирішення судом питання про права й обов`язки особи, зокрема, з`ясування розміру матеріальної шкоди, наявність (відсутність) обов`язку Страховика виплатити страхове відшкодування та визначення розміру страхового відшкодування має відбуватись у випадку залучення належного співвідповідача до участі у справі. 
При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, таке судове рішення не перешкоджає позивачці заявляти вимоги до належних відповідачів - ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 і, у випадку недостатності виплати страхового відшкодування для покриття завданої шкоди, вимагати сплати різниці між страховим відшкодуванням і завданою шкодою з винної особи. 
Колегія суддів також погодилась з доводами апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на подання заяви про зміну розміру позовних вимог, передбаченого ст. 49 ЦПК України. Проте апеляційний суд не може погодитись з доводами апелянта щодо його неповідомлення про судових розгляд та неможливість у зв`язку з цим подати відзив та інші докази у строк, оскільки за матеріалами справи відповідач був обізнаний про розгляд справи та подавав заяви з вимогами не розглядати справу без його участі (а.с. 98, 107).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскаржуване рішення не може бути визнано законним і обґрунтованим, підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.
На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 1998,02 грн. (ставка судового збору за подання позову пропорційно задоволеним позовним вимогам 1332,01 грн. ? 150 %).
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 1998,02 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 10 вересня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          В.М. Ратнікова

О.В. Борисова