Справа № 344/13621/19 
Провадження № 22-ц/4808/1044/21 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)                Мелінишин Г.П.
               суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О.,
               за участю секретаря                        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бородовського С.О., ухвалене 13 квітня 2021 року в м. Івано-Франківську, в справі за позовомДержавної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року Державна іпотечна установа звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 04 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №550pv7-05, відповідно до умов якого останній надано кредит в сумі 27 700,00 доларів США з відсотковою ставкою 11,0 процентів на рік строком до 04 серпня 2020 року. Згідно договору про відступлення права вимоги від 11 лютого 2015 року, укладеного між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк (первісний кредитор) передав позивачу (новий кредитор) всі права вимоги за зобов`язаннями відповідачки (п.1.2). За змістом пункту 2.1. цього договору п. 1.2. договору набирає чинності у день прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. 17 вересня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був віднесений до категорії неплатоспроможних. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України Державна іпотечна установа направила на адресу ОСОБА_1 повідомлення про відступлення прав вимоги, яке отримане нею 27 жовтня 2015 року. Оскільки позичальниця не в повному обсязі виконувала свої зобов`язання, станом на 11 липня 2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 614 290,28 грн. В тому числі по сумі основного боргу - 328 033,82 грн, прострочені відсотки за користуванні кредитом - 48 042,91 грн, пеня - 71 864,13 грн, інфляційні втрати - 166 349,42 грн. Посилаючись на зазначені обставини Державна іпотечна установа просила задовольнити позов.
Подаючи клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача Державна іпотечна установа вказала про часткову сплату відповідачкою кредитних коштів. Відповідно станом на 09 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором складає 518 095,55 грн, з яких: 279 882,00 грн - основний борг, 71 864,13 грн - пеня, 166 349,42 грн - інфляційні втрати. 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №550pv7-05 від 04 серпня 2005 року у розмірі 351746,13 грн та 6 247,33 грн судових витрат. В іншій частині вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1  свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно не виконувала, що визнано такою у відзиві. А тому з неї на користь Державної іпотечної установи підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту та пені, всього у розмірі 351 746,13 грн. Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат суд виходив з того, що сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки простроченого грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
В апеляційній скарзі представник Державної іпотечної установи посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь інфляційні втрати у сумі 166 349,42 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Державна іпотечна установа не має ліцензії на здійснення валютних операцій, тому розрахунок заборгованості за кредитним договором проведено не у валюті кредиту, а в гривневому еквіваленті - за курсом долара США на момент передачі майнових прав первісним кредитором. Отже з 17 вересня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором обчислювалась в гривнях, аналогічно як і відсотки за користування кредитом та пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Тому вважає, що має право на стягнення інфляційних втрат за період прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Ракущинець А.А. зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У засіданні апеляційного суду представник Державної іпотечної установи - адвокат Вичівська О.Ю. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Ракушинець А.А. доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду. 
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, а тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в оскарженій частині відповідає в повній мірі.
Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2005 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №550pv7-05, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27700,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,00 % на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 04 серпня 2020 року (а.с.8-12 т.1). 
11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В. Відповідно до пункту 1.2. договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаними у додатках до цього договору. Згідно Додатку №1 до договору відступлено право вимоги за кредитним договором, в тому числі і №550 рv7-05 від 04 серпня 2005 року (а.с.23-26, 27-29 т.1).
Згідно з наданими Державною іпотечною установою розрахунками станом на 11 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складала 614 290,28 грн. З них: 328 033,82 грн - основний борг, 48 042,91 грн - прострочені відсотки за користування кредитом, 71864,13 грн - пеня, 166 349,42 грн - інфляційні втрати (а.с.41, 42-43, 44 т.1).
Після звернення до суду з позовом відповідачкою в рахунок погашення заборгованості частково здійснювалися платежі. Станом на 09 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором зменшилася до 518 095,55 грн. З них, зокрема: 279 882,00 грн - основний борг, 71 864,13 грн - пеня, 166 349,42 грн - інфляційні втрати (а.с. 224-225 т.1).
Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Встановивши, що позичальниця отримала кредит в іноземній валюті (долари США) місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат.
Такий висновок місцевого суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі 757/46015/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 726/1652/18.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині вирішення спору про стягнення інфляційних втрат - без змін.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 червня 2021 року зупинено дію оскаржуваного рішення. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині, його дію необхідно відновити.
Зважаючи на результати перегляду справи судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала скаргу.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року в частині вирішення спору про стягнення інфляційних втрат - без змін.
Відновити дію рішення Івано-Франківського міського суду від 13 квітня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 

Головуюча                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                 О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 03 серпня 2021 року