ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 р.	Справа № 621/930/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю: секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2021 (суддя Шахова В.В.; м. Зміїв) по справі № 621/930/21
за позовом ОСОБА_1        
до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України                       
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (надалі також - відповідач, УПП в Харківській області ДПП), в якому просив суд скасувати постанову серії ДП18 № 603180 від 17.01.2021 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП. 
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.
Скасовано постанову складену працівником поліції, інспектором роти №6, батальйону №2, взводу №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Годуном М.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі ДП 18 №603180 від 17.01.2021, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати  рішення Змієвського районного суду Харківської області від 21.05.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвала суду першої інстанції від 23.04.2021 про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду на 05.05.2021 надійшла на адресу УПП в Харківській області ДПП 29.04.2021. Вказаною ухвалою було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до дня судового засідання. 20.05.2021 до початку судового засідання, яке було відкладено ухвалою від 05.05.05 на 21.05.2021, УПП в Харківській області ДПП було надіслано на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату та поновлення процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву. Проте суд першої інстанції зазначене клопотання не задовольнив, чим позбавив відповідача скористатись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не було проведено об`єктивне дослідження обставин справи. Зі змісту клопотання вбачається, що суду достовірно було відомо про наявність доказів у відповідача-2, проте суд першої інстанції не мав наміру приймати до уваги доводи відповідача, чим порушив норми процесуального законодавства. 
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно постанови серії ДП18 № 603180 від 17.01.2021 про накладення адміністративного стягнення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 8500,00 грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення позивачем по справі, відповідачем не надано жодного доказу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з частиною 1  статті 2 КАС України  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями частини 1  статті 2 КАС України  визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає  Закон України "Про дорожній рух" №3353-XII.
Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух"  визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.
Згідно ч. 5  ст. 14 Закону України "Про дорожній рух"  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до положень  статті 16 Закону України "Про дорожній рух"  водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені  Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
Разом з цим,  ст. 31 цього ж Закону  визначає, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.
Статтею 380 Митного кодексу України, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України .
Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більше як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Положеннями частини 8 статті 121 КУпАП регламентовано, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені  Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням  Правил дорожнього руху  його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення  правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями ст. 251 КУпАП  визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених  статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395  визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі  Інструкція № 1395)
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV  Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною шостою  статті 121 КУпАП.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
При цьому, виявлене правопорушення має бути зафіксовано у будь-який спосіб передбачений статтею 251 КУпАП, зокрема відеозаписом. Відсутність відеозапису або будь-якого іншого доказу не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої  КУпАП  та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до підпункту 9 частини 1  статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини 1  статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання  правил дорожнього руху.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач, за обставин, викладених в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення, здійснював керування транспортним засобом FORD MODEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушено митні обмеження, встановлені МКУ. Разом з тим, звертаючись до суду з цим позовом, позивач заперечує факт порушення ним вимог ст. 380 Митного Кодексу України та ст. 31 ЗУ Про дорожній рух.
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості скористатись своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу разом із відповідними доказами, колегія суддів зазначає наступне. 
За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23.04.2021 відкрито провадження у цій справі, призначено справу до розгляду на 05.05.2021, встановлено відповідачу строк до дня судового засідання для подання відзиву на позовну заяву. 
Копію зазначеної ухвали, позовну заяву з додатками та судову повістку про виклик в судове засідання отримано уповноваженою особою відповідача 29.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22).
В судове засідання 05.05.2021 представник відповідача, повідомлений про дату час та місце судового засідання належним чином, не з`явився. 
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 травня 2021 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, другого відповідача – Департамент патрульної поліції (надалі також - відповідач2).
Також, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 травня 2021 року витребувано з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції докази на підставі яких була винесена постанова серії ДП18 № 603180 від 17.01.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП та які зазначені в 7 (сьомому) пункті цієї постанови: відео з камери 2323, база ІПНП.
Зобов`язано Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції надати витребувані докази в строк до 21.05.2021, у разі неможливості надати витребуваний доказ взагалі або у встановлений судом строк - завчасно повідомити про це суд.
Судовий розгляд справи відкладено до 11-30 год. 21.05.2021. 
Копію зазначеної ухвали та судову повістку отримано посадовою особою відповідача 11.05.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 30).
20.05.2021 від відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшло клопотання в якому він просив суд поновити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідачу необхідно сформувати правову позицію щодо оскаржуваного питання, опрацювати великий об`єм інформації, зібрати необхідні у справі докази, тому підготовка відзиву і формування додатків до нього займе значний час. Крім того, зазначено, що в наслідок захворювання Covid-19 значної частини працівників відділу правового забезпечення УПП в Харківській області ДПП відсутні.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року у задоволенні клопотання Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про поновлення процесуального строку на подання відзиву - відмовлено.
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно ч.4 ст.121 КАС України, одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача, колегія суддів враховує, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином та мав достатньо часу для формування правової позиції по справі, підготовки відзиву і формування додатків до нього. 
Крім того, в порушення вимог ч. 4 ст. 121 КАС України, відповідачем одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку не було вчинено процесуальну дію, а саме не подано відзив на позов, стосовно якого відповідачем пропущено строк. Також відповідачем до клопотання не надано доказів в підтвердження обставин та поважності причин пропуску строку на подання відзиву, зазначених у ньому.
З приводу посилання відповідача на п. 3 Прикінцевих положень КАС України, як на підставу для поновлення встановленого судом процесуального строку, колегія суддів зазначає,    що вказана норма зобов`язує суд продовжити процесуальний строк, встановлений судом, якщо суд визнає причини його пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Проте відповідач не обґрунтував, яким саме чином та які обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, унеможливили вчасне подання Управлінням відзиву на позов та доказів по справі.
За таких підстав та враховуючи передбачений частиною 1 статті 286 КАС України скорочений строк для розгляду справ щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості скористатись своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 
Отже, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн., та правомірності прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення. Жодних доказів, які б відображали саму подію та достовірно підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 121 КУпАП, матеріали справи не містять. У свою чергу, сама лише постанова про вчинення адміністративного правопорушення не є належним доказом цих обставин.
З приводу поданої до суду апеляційної інстанції 10.08.2021 копії акту знищення медіафайлів № 3-21 від 31.03.2021, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 79 КАС відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Згідно частини восьмої наведеної статті докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тобто, відповідач, виконуючи обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого ним рішення та вини позивача, повинен надати відповідні докази до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву або у інший строк, встановлений судом для подання таких доказів. Якщо такі докази подати неможливо, відповідач має у визначений строк повідомити про це суд та надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Натомість відповідач не виконав покладений на нього обов`язок щодо доведення правомірності винесення оскаржуваної постанови під час розгляду справи в суді першої інстанції та не навів жодного обґрунтування неможливості подання відповідних доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції. Відтак, наданий апеляційному суду акт не може бути прийнятим судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості подання його копії до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 77 Кодексу адміністративного правопорушення встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до  ст. 90 КАС України  суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).
Згідно із  ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено порушення позивачем вимог ст. 380 Митного Кодексу України, ст. 31 ЗУ Про дорожній рух, та наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.
Згідно з  КУпАП  ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Таким чином, з урахуванням досліджених обставин справи, враховуючи не надання до суду    доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення з метою спростування позиції позивача, колегія судів приходить до висновку, що відповідачем не доведено прийняття спірної постанови у належний спосіб та порядок встановлений законом, з дотриманням прав особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності.
Зважаючи на вищезазначене, беручи до уваги те, що відповідачем на огляд суду не було надано жодних доказів, які прямо або опосередковано вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 №603180 від 17.01.2021 та закриття справи про адміністративне правопорушення.
За правилами частини першої  статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Зміївського районного суду Харківської області  залишити без задоволення.
Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 21.05.2021 по справі № 621/930/21  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.    

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    О.В. Присяжнюк