П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/4935/18 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Горовенко А.В.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
08 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. , 
за участю: секретаря судового засідання:  Довганюк В.В., 
позивача: ОСОБА_1 
представника відповідача: Малика С.О. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування п.2 наказу №200-ОС від 31.08.2018, наказу №229-ОС від 28.09.2018, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх.№3741/19 від 22.02.2019) та заяви від 08.08.2019 за вх.№18455/19 просив:
-визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу начальника управління Служби безпеки України в Житомирській області від 31.08.2018 №200-ОС;
-визнати протиправним та скасувати рішення в частині позбавлення підполковника юстиції ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року, викладене у пункті 1 наказу начальника управління Служби безпеки України в Житомирській області від 28.09.2018 №229 -ОС;
-стягнути з управління Служби безпеки України в Житомирській області не нараховані преміювання та надбавки за особливості проходження служби у розмірі 3562,4грн.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
-визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу управління Служби безпеки України в Житомирській області "По особовому складу" №200-ОС від 31.08.2018;
-визнано протиправним та скасовано п.1 наказу управління Служби безпеки України в Житомирській області "По особовому складу" №229-ОС від 28.09.2018 в частині позбавлення підполковника ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року;
-зобов`язано управління Служби безпеки України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за особливості проходження служби та премію, які скасовані згідно з п.2 наказу управління Служби безпеки України в Житомирській області "По особовому складу" №200-ОС від 31.08.2018 та п.1 наказу управління Служби безпеки України в Житомирській області "По особовому складу" №229-ОС від 28.09.2018, відповідно до вимог Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 20.04.2018 №515/ДСК, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за №512/31964.
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням сторони, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подали апеляційні скарги.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишено без задоволення, а апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Житомирській області задоволено повністю: рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року скасовано та  прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Постановою Верховного Суду від 27 травня 2021 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 : постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 240/4935/18 скасовано в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника УСБУ в Житомирській області від 28 вересня 2018 року № 229-ОС в частині позбавлення підполковника юстиції ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду. В іншій частині постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 240/4935/18 залишено без змін.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу,  позивач заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач в період з 10 липня 2001 року по 01 жовтня 2018 року проходив військову службу в органах Служби безпеки України, зокрема, з 18 червня 2013 року по 01 жовтня 2018 року в УСБУ в Житомирській області.
Згідно наказу УСБУ у Житомирській області № 130-ос від 30 травня 2018 року підполковнику юстиції ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад та додаткові види грошового забезпечення відповідно до 33 тарифного розряду у розмірі 6340 грн., надбавку за особливості проходження служби, згідно з главою 2 Розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК, у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, преміювання, згідно з главою 15 Розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК у розмірі 10% посадового окладу та надбавку за службу в умовах режимних обмежень, згідно з главою 3 Розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК у розмірі 15% посадового окладу, з 01 березня 2018 року.
Відповідно до наказу УСБУ в Житомирській області № 200-ОС від 31 серпня 2018 року згідно з главами 2 та 15 Розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК підполковника юстиції ОСОБА_1 позбавлено надбавки за особливості проходження служби та преміювання у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12016060260000544 (невиконання вказівок наданих 21 червня 2018 року начальником відділу Управління у порядку пункту 3 частини другої статті 39 КПК України). Підставою слугував рапорт полковника юстиції ОСОБА_2 від 28 серпня 2018 року.
В подальшому, наказом УСБУ в Житомирській області "По особовому складу" №229-ОС від 28 вересня 2018 року, відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, позивача виключено зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "б" (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас Служби безпеки України, з 01 жовтня 2018 року. Підстава: наказ Служби безпеки України від 14 вересня 2018 року № 1191-ОС.
Цим же наказом від 28 вересня 2018 року № 229-ОС ОСОБА_1 , згідно з главою 15 Розділу ІІІ наказу Служби Безпеки України від 10 квітня 2018 року  № 515/ДСК "Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплату компенсаційного характеру військовослужбовців СБ України" позбавлено премії за вересень 2018 року.
Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника УСБУ в Житомирській області від 28 вересня 2018 року № 229-ОС щодо позбавлення підполковника юстиції ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу не скасував, а позбавив позивача премії, чим порушив обов`язок дотримуватися встановленої процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і обов`язок обирати лише визначені засоби то прийняв рішення у спосіб, що не передбачений Інструкцією № 515/ДСК, а також не у порядку передбаченому положеннями глави 2 Розділу ІІІ цієї ж Інструкції, за відсутності погодження рапорту керівника структурного підрозділу з відповідним фінансовим підрозділом.
Відмовляючи в задоволенні позову у вищезазначеній частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за змістом пункту 1 глави 15 Інструкції № 515/ДСК начальники (керівники) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України мають право щомісяця в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби. В силу пункту 4 цього ж розділу Інструкції № 515/ДСК конкретний розмір премії, а також доцільність преміювання кожного військовослужбовця відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, визначають керівники органів, підрозділів, закладів та установ СБ України на підставі мотивованих рапортів керівників відповідних структурних підрозділів, в межах затверджених граничних розмірів преміювання. Таким чином, преміювання військовослужбовців-це виключне право начальників (керівників) органів, підрозділів, закладів та установ СБ України, а не їх обов`язок. Відтак, оскаржуваний наказ в частині скасування позивачу преміювання був прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом.
Скасовуючи постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу начальника УСБУ в Житомирській області від 28 вересня 2018 року № 229-ОС щодо позбавлення підполковника юстиції ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року, Верховний Суд дійшов висновку про передчасність рішення суду апеляційної інстанції у цій частині.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, враховуючи висновки Верховного Суду у даній справі, колегія суддів виходить із наступного. 
Відповідно до приписів статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року № 2229-ХІІ Служба безпеки України це державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.
Статтею 4 Закону України "Про Службу безпеки України" встановлено, що правову основу діяльності Служби безпеки України становлять Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.
Статтею 19 Закону України "Про Службу безпеки України" визначено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби.
За приписами ч.1 ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.
В свою чергу, ст. 18 Закону України "Про Службу безпеки України" передбачено, що фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється Кабінетом Міністрів України у порядку, визначеному Верховною Радою України, за рахунок коштів державного бюджету України.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" унормовано, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Так, наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК затверджено Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за № 513/31964 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція № 515/ДСК).
Порядок та умови виплати премії визначено главою 15 розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК, за змістом пунктів 1, 4, 5 та 6 якої  начальники (керівники) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України мають право щомісяця в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби, при цьому конкретний розмір премії, а також доцільність преміювання кожного військовослужбовця відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, визначаються ними на підставі мотивованих рапортів керівників відповідних структурних підрозділів, в межах затверджених граничних розмірів преміювання. Встановлення премії військовослужбовцям, зменшення її розміру або скасування здійснюється за наказами Голови Служби безпеки України, його заступників, начальників (керівників) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України. Зокрема, однією з підстав для зниження розміру премії або її скасування є неналежне виконання службових обов`язків.
Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021 року у даній справі проаналізувавши положення пунктів 1, 4, 5 та 6  глави 15 розділу ІІІ Інструкції № 515/ДСК теж дійшов висновку, що начальники (керівники) органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України мають право щомісяця в межах фонду грошового забезпечення преміювати військовослужбовців за їх особистий вклад у загальний результат служби, при цьому конкретний розмір премії, а також доцільність преміювання кожного військовослужбовця відповідно до його особистого вкладу в загальні результати служби, визначаються ними на підставі мотивованих рапортів керівників відповідних структурних підрозділів, в межах затверджених граничних розмірів преміювання. Встановлення премії військовослужбовцям, зменшення її розміру або скасування здійснюється за наказами відповідного керівника. При цьому  однією з підстав для зниження розміру премії або її скасування є неналежне виконання службових обов`язків.
Разом з тим, Верховний Суд зазначив, що у оскаржуваному судовому рішенні судом апеляційної інстанції не надано жодної оцінки наказу УСБУ в Житомирській області від 28 вересня 2018 року №  229-ОС. Зокрема не з`ясовано наявність підстав для скасування позивачу премії за вересень 2018 року, а також дотримання відповідачем процедури винесення цього наказу в оскаржуваній частині (наявність мотивованого рапорту керівника відповідного структурного підрозділу тощо).  
На виконання постанови Верховного Суду, колегією суддів досліджено наказ "По особовому складу" №229-ОС від 28.09.2018.
Так, за змістом зазначеного наказу, зокрема полковника ОСОБА_1 згідно з  главою 15 розділу ІІІ наказу Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК  "Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців СБ України",  позбавлено премії за вересень 2018 року. При цьому, підстави позбавлення премії в наказі відсутні. 
Колегією суддів встановлено, що вказаний наказ погоджено відповідальними особами, а також зі змістом  ознайомлено позивача, про що свідчить підпис останнього, датований 28.09.2018.
Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача пояснив, що підставою для прийняття наказу в частині позбавлення премії слугував  рапорт начальника слідчого відділу Управління  полковника юстиції Л.В. Медведчука  від 28.08.2018 на ім`я начальника УСБ України в Житомирській області генерал-майора ОСОБА_3 .
Як вбачається із вказаного рапорту ОСОБА_4  просив залишити старшого слідчого в ОВС 2 відділення слідчого відділу Управління підполковника ОСОБА_1 без виплати відповідних надбавок та премій, передбачених главою 2 та 15 розділу ІІІ Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців СБ України, затвердженої наказом Голови СБ України  № 515/ДСК від 10.04.2018, у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження № 12016060260000544. 
В той же час з матеріалів справи з`ясовано, що рапорт, на який посилається представник апелянта, слугував підставою для винесення іншого наказу "По особовому складу" від 31.08.2018 № 200-00, яким ОСОБА_1 позбавлено надавки за особливості проходження служби та преміювання. 
Отже, відповідач майже через місяць після прийняття наказу про позбавлення позивача премії, повторно прийняв наказ про позбавлення премії останнього, посилаючись згідно пояснень представника відповідача на рапорт ОСОБА_4 від 28.08.2018, який вже слугував підставою для прийняття попереднього наказу.  
Тобто, за одне і те ж порушення-неналежне виконання службових обов`язків під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження № 12016060260000544, Управлінням видано два накази, згідно яких у першому випадку ОСОБА_1 позбавлено надбавки за особливості проходження служби та премії, а в другому-премії.
Вказана обставина не спростована представником відповідача під час апеляційного розгляду справи. 
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що Управлінням Служби безпеки України в Житомирській області не доведено правомірність оскаржуваного наказу, що є підставою для  визнання останнього протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині- без змін.
Керуючись ст.ст. 77, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу  Управління Служби безпеки України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області  про визнання протиправним та скасування п.2 наказу №200-ОС від 31.08.2018, наказу №229-ОС від 28.09.2018 в частині задоволення позову про визнання протиправним та скасування наказу начальника УСБУ в Житомирській області від 28 вересня 2018 року № 229-ОС щодо позбавлення підполковника юстиції ОСОБА_1 премії за вересень 2018 року, залишити без змін.

 Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   15 вересня 2021 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.