Ухвала
іменем України
 
7 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 127/11469/18
провадження № 51-104км20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року щодо неї.
Встановлені обставини
19 серпня 2021 року засуджена звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою від 12 серпня 2021 року на зазначені судові рішення, а також із клопотаннями від 22 березня та 12 серпня 2021 року про поновлення пропущеного строку на їх оскарження.
Суть питання
У клопотаннях засуджена зазначає, що пропустила строк на касаційне оскарження з поважних причин, оскільки перебуває під вартою і не може впливати на час відправлення своєї кореспонденції. Крім того, вказує, що копію ухвали апеляційного суду отримала 18 травня 2021 року. Наведені обставини, на думку засудженої, перешкодили їй подати касаційну скаргу протягом встановленого законом строку.
На підставі цього просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищенаведених рішень місцевого та апеляційного судів.
Мотиви Верховного Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
З положень ч. 1 ст. 116 КПК вбачається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою, – якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові
від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності; див. рішення у справі від 3 квітня 2008 року «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41
та рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (Ustimenko
v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47).
Станом на день постановлення ухвали апеляційним судом 22 грудня 2020 року
ОСОБА_4 під вартою не перебувала. На виконання вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2019 року, залишеного без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, ОСОБА_4 було взято під варту 22 квітня 2021 року (через 4 місяці після постановлення ухвали апеляційним судом).
Враховуючи наведене, оскільки на час постановлення ухвали апеляційним судом ОСОБА_4 під вартою не перебувала, строк на касаційне оскарження ухвали  Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року для неї відраховується з дня проголошення цього судового рішення та сплинув 24 березня 2021 року (до ув`язнення ОСОБА_4 22 квітня 2021 року).
Таким чином клопотання засудженої не містять доводів, які би підтверджували поважність пропуску нею строків на касаційне оскарження, оскільки в цих клопотаннях не наведено жодного факту, який би свідчив про існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для поновлення засудженій ОСОБА_4 строку на оскарження вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2019 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року відсутні.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи
не знайшов підстав для його поновлення.
Оскільки засуджена звернулася до суду касаційної інстанції поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК, а зі змісту клопотань касаційний суд не знайшов підстав для поновлення цього строку, касаційна скарга підлягає поверненню відповідно до
п. 3 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 в задоволенні заяв про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Вінницького міського суду Вінницької області
від 24 травня 2019 року та ухвали Вінницького апеляційного суду від 22 грудня
2020 року і повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3