ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3371/20  Номер провадження 22-ц/814/863/21	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.
секретар Ряднина І.В.

імена (найменування) сторін:
позивач: Акціонерне товариство "Альфа-Банк"
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави, ухвалене 27 січня 2021 року у складі судді Блажко І.О.
по справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :
У квітні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося до місцевого суду із вказаним позовом та просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру  АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 710/0071/17. 1-ф від 04 липня 2008 року у розмірі 63 276,52 доларів США на користь банку, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 04 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №710/0071/17.1-Ф.
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку було передано квартиру  АДРЕСА_1 .
Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 11 березня 2020 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 63 276,52 доларів США, яка залишається непогашеною, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначало, що 10 вересня 2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Тому саме АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» у правовідносинах з відповідачами.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2021 року позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» задоволено.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 710/0071/17.1-Ф від 04 липня 2008 року у розмірі 63 276, 52 доларів США, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
Вирішено питання про розподіл удових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 04 липня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 710/0071/17.1-Ф, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 48 000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних та комісій згідно умов договору (т. 1 а.с. 5-8).
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 710/0071/1 від 04 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Карнарук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5060 (т. 1 а.с. 12-14).
23 вересня 2014 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №1549/14 встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору та стягнуто з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у загальному розмірі 363 221,57 грн. та третейський збір у сумі 3 989,88 грн. (т. 3 а.с. 42, 43).
Суд встановив, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань по договору, банк направляв їй вимоги про погашення заборгованості. Такі вимоги залишились без відповіді.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 січня 2015 року видано виконавчий лист № 755/30230/14-ц на примусове виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23 вересня 2014 року.
Постановою державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в сумі 358 988,09 грн.
На час розгляду справи виконавчий лист перебуває на виконанні у Шевченківському ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 ЗУ «Про іпотеку».
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом уступки іпотекодавцем іпотекодержателю вимоги, що випливає із заставленого права; іншим чином на розсуд іпотекодержателя у встановленому законодавством України порядку.
Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Факт неналежного виконання умов кредитного договору з боку ОСОБА_1 не заперечується сторонами.
Апелянт вважає, що АТ «Альфа-Банк» не набув статусу іпотекодержателя, а тому не може вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Такі доводи є безпідставними та суперечать дійсним обставинам справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Рішенням № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» - ABH Holdings SA від 15 жовтня 2019 року визначено правонаступника щодо всього майна, прав та обов`язків – АТ «Альфа-Банк» (т.1 а.с.24). 
Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року затверджено передавальний акт (т. 1 а.с. 21-23). 
Згідно п. 1 передавального акту від 15 жовтня 2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом став АТ «Альфа-Банк». 
Дії щодо передачі майна, прав та обов`язків банку його правонаступнику повною мірою відповідають вимогам підпункту «г» пункту 11 частини 4 статті 1 ЗУ «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», пунктів 3.1., 5.3., Постанови Правління НБУ № 189 від 27 червня 2008 року «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників».
Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
Таким чином, позивачем належним чином доведено набуття права вимоги за іпотечним договором як правонаступника АТ «Укрсоцбанк».
Проте, встановивши обґрунтованість позовних вимог банку, місцевим судом залишено поза увагою, що позивачем було пропущено строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19)). 
Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін). 
У цій справі позивач обґрунтовував своє звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором належним чином та допустив утворення заборгованості. 
Судом встановлено та підтверджено наявним у матеріалах рішенням третейського суду, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала зобов`язання за кредитним договором та є доведеними факти наявності у неї заборгованості за кредитним договором. 
Наведене свідчить про те, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими. 
У зв`язку з цим, враховуючи наявність у матеріалах справи заяви ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, апеляційний суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову саме у зв`язку з пропуском АТ «Альфа-Банк» цього строку. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256 і 257 ЦК України). 
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. 
Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 
Отже, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. 
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 
Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Аналогічні висновки у справі з аналогічними правовідносинами було висловлено в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року (справа № 352/969/13-ц).
Кредитор реалізував своє право на судовий захист шляхом звернення до третейського суду. Рішення третейського суду перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби. 
Таким чином, право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у банку виникло з вересня 2014 року та тривало до вересня 2017 року в межах загального строку позовної давності.
Позов у даній справі подано у квітні 2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення в про задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк», що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 січня 2021 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 
Судді                                                                        Г.Л. Карпушин
                                                                       Л.М. Хіль