Постанова
     Іменем України
 
Єдиний унікальний номер справи 372/1325/19	 	
Номер провадження 22-ц/824/12310/2021	
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Зінченко	
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач        	
22 вересня 2021року                                                                                            місто Київ
                              Номер справи 372/1325/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
 
головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач), 
суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. 
 
секретар судового засідання: Сіра Ю.М.
 
учасники справи:
 
заявник                                    ОСОБА_1 
заінтересована особа             Акціонерне товариство «Комерційний банк 
                                                  «ПриватБанк» 
заінтересована особа             Головний державний виконавець Обухівського 
                                                  міськрайонного відділу державної виконавчої служби 
                                                  Центрального міжрегіонального управління юстиції 
                                                  (м. Київ) Зеленевич Олексій Вікторович
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві 
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Васюком Миколою Миколайовичем 
 
на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року, постановленуу складі судді Зінченка О.М., в приміщенні Обухівського районного суду Київської області, -
в с т а н о в и в :
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 подала до суду скаргу на дії, рішення та бездіяльність головного державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Зеленевича О.В., мотивовану тим, що 28.07.2020 вона направила засобами поштового зв`язку державному виконавцю заяву про зупинення виконавчого провадження №61130717, оскільки 22.07.2020 ухвалою Київського апеляційного суду у справі №372/1325/19 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.07.2019. Вказала, що представником Відділу було отримано вказану заяву 03.08.2020, а тому головний державний виконавець Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) Зеленевич О.В. повинен був не пізніше 05.08.2020 винести постанову про зупинення виконавчого провадження. Однак, постанову про зупинення виконавчого провадження державний виконавець не виніс. 30.03.2021 ОСОБА_1 дізналася з додатку «Монобанк» про накладення арешту на належні їй грошові кошти. А також з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вона дізналася про винесення виконавцем у листопаді та грудні 2020 року постанов у виконавчому провадженні №61130717, які вона не отримувала. Також вказала, що 15.09.2020 постановою Київського апеляційного суду у справі №372/1325/19 було скасовано заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05.07.2019. Ураховуючи викладене, заявник вважає, що головним державним виконавцем Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) Зеленевич О.В. було допущено бездіяльність, яка полягає у невинесенні постанови про зупинення виконавчого провадження, а постанови прийняті ним 09.11.2020 та 23.12.2020 підлягають скасуванню, оскільки винесені у період коли виконавче провадження підлягало зупиненню та судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист було скасовано у судовому порядку. Наголосила на тому, що постанова від 23.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу не передбачає можливості зняття арешту з майна у позасудовому порядку.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги.
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника Васюка М.М. , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення її скарги, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали, порушення судом норм процесуального права, не встановлення судом обставин, що мають значення для вирішення справи. 
В обґрунтування зазначила, що суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги, не дослідивши неправомірність постанов, прийнятих виконавцем у виконавчому провадженні №61130717 09.11.2020 та 23.12.2020, не вжив необхідні заходи з метою витребування матеріалів виконавчого провадження та журналу вхідної кореспонденції від Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ), про що просив представник скаржника у суді першої інстанції. Суд не дослідив наявність у матеріалах виконавчого провадження заяви ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» Олейнік Н.О. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві, оскаржувану ухвалу суду просила залишити без змін як законну і обґрунтовану.
Заявник ОСОБА_1 та її представник Васюк М.М. , та головний державний виконавець Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) Зеленевич О.В. у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили. Будь - яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду апеляційної інстанції від вказаних осіб не надходило.
Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її представника Васюка М.М. , та головного державного виконавця Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) Зеленевича О.В., з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. Їхня неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Так, відмовляючи у задоволені скарги суд першої інстанції дійшов висновку, що державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій в ході примусового виконання вищевказаного виконавчого документа не було допущено жодних порушень і протиправних дій, які б впливали на права боржника, а у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання виконавцем заяви про зупинення виконавчого провадження.
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з огляду на таке.
Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до положень ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно до положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення (ст.38 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, процесуальними обов`язками, за положеннями Закону України «Про виконавче провадження», наділений не лише державний виконавець, а й боржник.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження №61130717 від 09.11.2020 з примусового виконання виконавчого листа №372/1325/19, виданого 10.01.2020 Обухівським районним судом Київської області на підставі заочного рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 33 784,53 грн та сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збіру в сумі 1 921,00 грн, а всього      35 705,53 грн.
У ході вчинення виконавчих дій головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Зеленевичем О.В. було накладено арешт на кошти боржника.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 липня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року.
 Як зазначає заявник у скарзі, вона 28.07.2020 направила засобами поштового зв`язку (рекомендований лист) на адресу Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) заяву про зупинення виконавчого провадження №61130717 на підставі ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 22.07.2020 їй було поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду, на підставі якого судом було видано 10.01.2020 виконавчий лист, що підтверджується квитанцією (а.с.215, т. І). 
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 грудня 2011 року, а саме: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9 335,55 грн та судові витрати в розмірі 530,82 грн.
09.11.2020 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Зеленевичем О. В. прийнято постанову про арешт коштів боржника.
23.12.2020 головним державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Зеленевичем О. В. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.2 ч.1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження».
30.03.2021 ОСОБА_1 надійшло повідомлення в застосунку «Монобанк» про встановлення Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) обмеження на рахунки боржника на суму 39 845,08 грн (а.с.218, т.І).
Боржник ОСОБА_1 направивши 28.07.2020 державному виконавцю заяву про зупинення виконавчого провадження, вважала, що останнім було прийнято відповідну постанову, зупинено виконавче провадження, а тому накладення арешту на її банківські рахунки є безпідставним. Вважає, що зазначене порушення її прав виникло через бездіяльність державного виконавця щодо неприйняття постанови про зупинення виконавчого провадження, та дії державного виконавця щодо прийняття ним 09.11.2020 та 23.12.2020 постанов після отримання заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, які є протиправними.
Так, відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку (які) він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень..
Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
У частині першій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як вбачається із матеріалів справи, заявником не надано жодних належних чи допустимих доказів  саме отримання державним виконавцем заяви боржника про зупинення виконавчого провадження та обізнаності державного виконавця про факт постановлення апеляційним судом ухвали про поновлення скаржнику строку на апеляційне оскарження судового рішення від 05.07.2019 у справі №372/1325/19.
Натомість із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем належним чином вчинялись дії, спрямовані на виконання рішення суду, обов`язковість чого закріплена в Конституції України, доказів наявності підстав для зупинення виконавчого провадження він не мав, відтак, протиправність його дій матеріалами даної справи не доведена, а судом не встановлена.
З огляду на викладене, судом першої інстанції було правомірно відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги, оскільки матеріалами справи не встановлено бездіяльності чи протиправного рішення державного виконавця при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №61130717 на які посилалась заявник у скарзі.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що скаржником при зверненні до суду із скаргою на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця не було надано у розпорядження суду доказів на підтвердження отримання головним державним виконавцем Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) Зеленевичем О.В. направленої боржником заяви про зупинення виконавчого провадження №61130717.
Таких доказів не було подано нею та її представником і до суду апеляційної інстанції.
При цьому ОСОБА_1 , маючи представників - адвокатів Васюка М.М. та Олейніка Н.О., одним з яких була подана скарга до суду та які брали участь у судовому засіданні у суді першої інстанції, не посилалась на те, що у неї чи її представників (адвокатів) виникають труднощі в отриманні таких доказів. Вона не повідомила суду, що перешкоджало їй або її представникам ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження та перевірити наявність або виявити відсутність в них її заяви про зупинення виконавчого провадження. А також у матеріалах справи відсутні докази звернення скаржника до Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ) із заявою про отримання відомостей щодо надходження до відділу заяви ОСОБА_1 , зокрема витяг з журналу вхідної кореспонденції відділу.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не вжив необхідні заходи з метою витребування матеріалів виконавчого провадження та журналу вхідної кореспонденції від Обухівського МВДВС ЦМУЮ (м. Київ), про що просив представник скаржника у суді першої інстанції, колегія суддів оцінює критично, оскільки заявляючи таке клопотання представники скаржника не довели суду, що ними було зроблено відповідні адвокатські запити, спрямовані на отримання інформації щодо отримання державним виконавцем заяви ОСОБА_1 про зупинення виконавчого провадження та у них виникли труднощі в отриманні вказаних доказів, що унеможливило їх подання до суду.
Отже, скаржник не довела обставини, на які посилалася як на підставу для задоволення скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала. Твердження про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону є безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності у задоволенні скарги на дії, бездіяльність та рішення державного виконавця, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Ураховуючи, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2021 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення апеляційним судом судового рішення у даній справі, та беручи до уваги, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 суд залишає без задоволення, а оскаржуване нею судове рішення без змін, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :
 
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Васюком Миколою Миколайовичем , залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повна постанова складена 27.09.2021.
 
Судді:
                                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                                    А.М. Стрижеус
 
                                                                                                    О.І. Шкоріна