ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 липня 2021 року                                                                м. Чернівці
справа № 723/1641/20
провадження №22-ц/822/710/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н.К.
суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.
секретар Скрипка С.В. 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», товариства з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство», третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, про стягнення збитку за невиконання договору на туристичне обслуговування та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Яківчика І.В.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до  ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», товариства з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство» про стягнення збитку за невиконання договору на туристичне обслуговування та стягнення моральної шкоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що 19 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №109/109 на туристичне обслуговування, згідно якого Субагент ФОП ОСОБА_3 зобов`язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а турист зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Туристична подорож мала здійснюватися у складі 3-х осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з 12 січня 2020 року по 19 січня 2020 року у м. Шарм-ель-Шейх в Єгипті, за що відповідачу було сплачено 31 100 грн. 
12 січня 2020 року ОСОБА_7 , яка перетинала кордон у супроводі ОСОБА_5 було відмовлено у перетині державного кордону України, через відсутність нотаріально посвідченої довідки згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
       Позивачі вважали, що туристична подорож не відбулася внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 та відповідачами Товариством з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс тур», яке є Туроператором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство», яке є Турагентом, договору про надання туристичних послуг, щодо надання туристу повної та достовірної інформації, передбаченої чинним законодавством України, а також організації оформлення та забезпечення документів, та перевірки їх наявності у Туриста. 
Відповідачами не було виконано обов`язки визначені в ст.ст. 19-1, 20 Закону України "Про туризм", оскільки ОСОБА_8 не було роз`яснено про необхідність отримання дозволу від батька ОСОБА_6 на виїзд дитини за межі України. 
Відповідач ФОП ОСОБА_3 самостійно замовляв квитки на літак та вручивши їх позивачам зобов`язаний був, згідно п. 5.1.6 Договору перевірити наявність у туристів інших необхідних для подорожі документів, а в разі відсутності таких зобов`язаний був згідно п. 5.1.3 Договору організувати їх оформлення, так як ні позивач ОСОБА_1 , а ні позивач ОСОБА_8 раніше не їздили за кордон, в тому числі і з дітьми, тому їм не було відомо про необхідність отримання вказаного дозволу. Відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний був надати необхідну та достовірну інформацію про правила перетину державного кордону, в тому числі із дитиною.
Вважали, що їм була спричинена моральна шкода, яка виявилася у душевних стражданнях, так як вони всією сім`єю не виїхали на відпочинок з причин невиконання відповідачами своїх зобов`язань. Вони перенесли стрес, погіршився стан їхнього здоров`я і вони звернулися за медичною допомогою в лікарню.
Позивачі оцінили свою моральну шкоду по 10 000 грн. кожному та просили її стягнути з відповідачів солідарно та стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 31 100 (тридцять одна тисяча сто) гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 11 335 (одинадцять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 20 коп.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги є безпідставними і грунтуються виключно на надуманих обставинах. 
Крім того, суд першої інстанції вказав, що підписавши договір на туристичне обслуговування, ОСОБА_1 був ознайомлений із правами, обов`язками, правилами поведінки, умовами страхування та, зокрема, правилами перетинання державного кордону.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачам скористатися бажаними туристичними послугами не вдалося, у зв`язку із тим що ОСОБА_7 , яка перетинала кордон у супроводі матері - ОСОБА_9 (на даний час - ОСОБА_10 , було відмовлено у перетині державного кордону, через відсутність нотаріально посвідченої довідки згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Причиною, вищенаведеної відмови слугувало те, то відповідачі належним чином не виконали умови договору про надання туристичних послуг, щодо повідомлення Туристу повної та достовірної інформації, передбаченої чинним законодавством України, а також організації оформлення та забезпечення необхідними документами, перевірки їх наявності у Туриста.
Позивачам не було роз`яснено про порядок перетинання державного кордону ОСОБА_11 та про необхідні дозвільні документи для цього.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про належне виконання відповідачами умов договору та відсутності з їх сторони будь-яких порушень.
Також, судом не було враховано, то підпис ОСОБА_1 в договорі свідчить про укладення договору та про отримання ним певної інформації від відповідачів щодо подорожі. В договорі не зазначено, яку саме інформацію щодо правил перетинання державного кордону було повідомлено позивачам, існує лише абстрактна вказівка про те, що отримано всю необхідну інформацію у доступній, наочній формі та в повному обсязі.
Підписуючи домовленість позивачам не було відомо, яку саме інформацію слід вважати необхідною та достатньою. Обсяг інформації обмежувався саме тією - яку їм відповідачі надали. А тому, позивачі не спроможні були її оцінювати на предмет достатності та необхідності. Саме відповідачі знали, принаймні повинні були б знати, всю необхідну інформацію, яку слід донести до позивачів (клієнтів) для того, щоб туристичні послуги були надані якісно та належним чином.
Таким чином, суд першої інстанції, не врахувавши вказаних обставин та положень законодавства, не звернув увагу на існуючі істотні порушення прав позивачів як споживачів та, відповідно, безпідставно відмовив у задоволені заявлених позовних вимог.
Вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу показам свідка - ОСОБА_12 перед показами свідка - ОСОБА_1 . Адже, позивач, будучи допитаний у якості свідка, був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиві свідчення. Факт зазначення свідка ОСОБА_13 в показаннях обставин позову, як його позиції по справі, жодним чином не свідчать про їх не правдивість.
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Анекс Тур», товариство з обмеженою відповідальністю «Анекс Тур Турагенство» просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Водночас ОСОБА_3 просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4160 грн, вказуючи, що докази сплати таких витрат будуть подані до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Позиція апеляційного суду 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Обставини справи
Судом встановлено, що 19 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №109/109 на туристичне обслуговування, згідно якого субагент ФОП ОСОБА_3 зобов`язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) туристу, а турист зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. 
Туристична подорож мала здійснюватись у складі 3-х осіб: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12 січня 2020 року по 19 січня 2020 року у м.Шарм-ель-Шейх в Єгипті, за що відповідачу було сплачено 31 100 грн.
Договір підписано Шульгіним П.В., а відповідно до п.6.10. Договору, турист, що підписав договір, представляє інтереси всіх туристів, про яких зроблено замовлення, несе відповідальність перед субагентом та цими туристами за вибір послуг, правильність повідомлених даних, своєчасну оплату послуг та виплату штрафів у разі відмови від подорожі.
Сторони вказаний договір не оспорювали. 
Судом також встановлено, що туристи ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на час укладення договору, в зареєстрованому шлюбі між собою не перебували, ОСОБА_14 є донькою ОСОБА_8 . Відомості про батька цієї дитини внесені в актовий запис про її народження в порядку ст. 135 СК України. 
12 січня 2020 року в аеропорту «Бориспіль», уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_6 , яку супроводжувала ОСОБА_15 , внаслідок відсутності нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.
Вказане рішення про відмову у перетинанні державного кордону не оскаржувалось.
В ході судового розгляду цивільної справи, судом першої інстанції було встановлено, що туристи не мали при собі також і актового запису про народження дитини із реєстрацією такого народження в порядку ст.135 СК України.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення наведеним нормам відповідає.
Згідно ст. 901 Цивільного Кодексу України договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про туризм» визначено, що туристичний продукт - це попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.19-1 Закону України «Про туризм» до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. 
Пунктом 1 ч.4 ст.19-1, ч.2 ст.24, п.2 ч.1 ст.25 Закону України «Про туризм» визначено, що до укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення. 
Суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристам  необхідну  і  достовірну  інформацію   про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів),  умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків,  умови  відмови  від  послуг,  правила візового, митного режиму, перетинання державного  кордону  та   іншу   інформацію, передбачену цим Законом. Туристи і екскурсанти мають право на необхідну і  достовірну  інформацію  про  правила  в`їзду  до країни (місця) тимчасового перебування,  а також виїзду з країни (місця)  тимчасового  перебування  і  перебування там,  про звичаї місцевого населення,  пам`ятки природи,  історії, культури та інші об`єкти   туристичного   показу,   що  знаходяться  під  особливою охороною, стан навколишнього середовища.
Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»   визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як встановлено судам першої та апеляційної інстанції, що 19 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №109/109 на туристичне обслуговування, згідно якого субагент ФОП ОСОБА_3 зобов`язався відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) туристу, а турист зобов`язався на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. 
Туристична подорож мала здійснюватись у складі 3-х осіб: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12 січня 2020 року по 19 січня 2020 року у м. Шарм-ель-Шейх в Єгипті, за що відповідачу було сплачено 31 100 грн.
Договір підписано Шульгіним П.В., а відповідно до п.6.10. Договору, турист, що підписав Договір, представляє інтереси всіх туристів, про яких зроблено замовлення, несе відповідальність перед субагентом та цими туристами за вибір послуг, правильність повідомлених даних, своєчасну оплату послуг та виплату штрафів у разі відмови від подорожі.
Згідно п.5.1 Договору Субагент, тобто відповідач ФОП ОСОБА_3 зобов`язався надати Туристу повну та достовірну інформацію, передбачену чинним законодавством України та зокрема ст.19-1, 20 Закону України «Про туризм».
Згідно обумовлених сторонами обов`язків туриста, передбачених п.5.2.4. Договору, турист зобов`язався дотримуватись вимог чинного законодавства України щодо перетину Державного кордону України, а також прикордонних, митних правил.
Згідно положень п.6.5 Договору, Субагент (турагент) Туроператор не несе відповідальності та не сплачує будь-які компенсації за можливі порушення та дії, які не належать до його компетенції в т.ч. і за неможливість здійснення Туристом подорожі, перенесення її на більш пізніші терміни, призупинення подорожі, шкоду, що викликана діями консульської, митної, прикордонної та імміграційної служб України та зарубіжних країн, а також інших установ щодо неможливості в`їзду туриста або осіб, що подорожують разом з ним, на територію цих країн.
Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що за порушення Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із наступними змінами, на які посилаються позивачі, відповідальність несуть туристи, а не субагент.
Щодо посилань апелянтів на те, що відповідач не проінформував їх про порядок перетинання державного кордону ОСОБА_11 та про необхідні дозвільні документи для цього, то суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачами не доведено факту введення їх в оману та надання завідомо неправдивої інформації стосовно оформлення документів. При цьому позивачі як споживачі туристичних послуг, які мали намір перетинати кордон з громадянкою України, яка не досягла 16-річного віку повинні були проявити обачність в оформленні всіх необхідних документів для перетину такою особою державного кордону.
Крім того, у відповідності до п.11.1 Договору, факт підписання договору свідчить про те, що Турист, до замовлення туристичних послуг та укладення договору на туристичне обслуговування, отримав всю необхідну інформацію у доступній та наочній формі про організацію туристичного обслуговування за Договором, права, обов`язки та правила поведінки, умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, медичні застереження стосовно здійснення туристичної поїздки, а також правила перетину державних кордонів, митні правила України та країни тимчасового перебування, правила поведінки за кордоном, щодо туристичного обслуговування за Договором в повному обсязі, яка була надана у відповідності з вимогами Закону України «Про туризм», законодавства про захист прав споживачів.
Так, з матеріалів справи вбачається, що зазначений договір підписано обома сторонами, тобто  ОСОБА_1 , який підписав вказаний договір був ознайомлений та погодився з його змістом.
Водночас пунктом 6.11. Договору встановлено, що у випадку відмови в`їзду на територію країни туристичної подорожі одному із туристів, що подорожує групою, відповідно до умов цього Договору з будь-яких причин, Договір не припиняється для інших туристів в групі (такі туристи продовжують подорож відповідно до умов Договору)
Отже, судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки  ОСОБА_1  не мав перешкод у перетинанні державного кордону України і не скористався туристичним продуктом з власної ініціативи, діючи на власний розсуд, тому його вимоги про відшкодування збитків шляхом повернення вартості туристичного продукту є безпідставними.
Вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від вимоги про стягнення збитку за невиконання договору на туристичне обслуговування, яка судом відхилена, тому також не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 08 липня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К.Височанська
Судді:                                                 А.І. Владичан
І.Б. Перепелюк