КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                   
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
24 вересня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 369/15070/20  
Апеляційне провадження 22-ц/824/12489/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.
сторони          
позивач                      Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
 
відповідач                 ОСОБА_1 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну, на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від                                            30 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
у листопаді 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до     ОСОБА_1 , у якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 28 744,22 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг 02.10.2012 підписала заяву, згідно якої отримала кредит у розмірі                    2 000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 5 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладенні на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка не виконує належним чином зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 15.10.2020 складає 28 744,22 грн                         (23 116,89 грн заборгованості за тілом кредитом, 23 116,89 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 627, 33 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що укладаючи кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо укладення договору на зазначених умовах, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони визначили для себе правила подальшої поведінки. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику. Крім того, відповідачка не надала ніяких доказів, що вона була обмежена у праві вибору умов кредитування та, що умовами договору виключається чи обмежується відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання. Судом залишено поза увагою висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Судом не враховано, виписку по картковому рахунку, яка міститься в матеріалах справи та яка є належним доказом щодо заборгованості відповідачки. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що сторонами в письмовій формі не визначено тип відсоткової ставки за користування кредитом, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту у процентному значенні та в грошовому виразі. В анкеті відсутні положення щодо сплати неустойки, а також в анкеті не встановлено кредитний ліміт. Позивачем не надано доказів відкриття рахунку на ім`я відповідачки  та виписки саме по відкритому рахунку, який мав би підтвердити рух коштів, наявність або відсутність заборгованості. Посилання апелянта на те, що вся інформація про умови отримання кредиту, типу відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору була надана вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів. Крім того, вважає безпідставними доводи щодо застосування Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки  суд першої інстанції на такий закон не посилався. Виписка по картковому рахунку у матеріалах справи відсутня, та такий документ не міститься у додатках до позовної заяви та у переліку доказів, що додані до позовної заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Враховуючи ціну позову, а також ту обставину, що позивач, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2012 ОСОБА_1 підписала анкету - заяву без номера про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Відповідно до розрахунку, складеного позивачем, відповідач станом на 15.10.2020 у розмірі 28 744,22 грн, яка складається із 23 116,89 грн заборгованості за тілом кредитом, 23 116,89 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5 627, 33 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, суд виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору на умовах, які заявлені у позові, видачі кредитних коштів, а також досягнення між сторонами умов щодо розміру кредиту, відсотків за користування кредитом, пені, штрафу, строку дії договору. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).
Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
У анкеті - заяві не вказано яку платіжну картку мав отримати відповідач.
Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, та виписка з карткового рахунку про рух коштів на рахунку не вказують на те, на яких умовах було передбачено надання кредитних коштів.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод коженмає право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивач не надав доказів про те, що відповідачка на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій. 
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка була обізнана про розмір процентів та штрафних санкцій не підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи.
Висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини, встановлені у даній справі відповідають обставинам, встановленим у справі № 342/180/17.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідачка користувалася кредитними коштами, то достовірно знала про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір грунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідачки про розмір процентів за користування кредитом та про розмір штрафних санкцій.
Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інших не в змозі провести відповідні розрахунки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.
Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення процентів на підставі   ст. 1048 ЦК України суперечать положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлено.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом та штрафних санкцій є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Разом з тим, відмовляючи у стягненні тіла кредиту суд не звернув уваги на те, що отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджується випискою по рахунку.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано довідку про видані кредитні карти; виписки з картки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 за період з 03.03.2015 по 01.09.2020 та розрахунок заборгованості за період з 03.03.2015 по 31.05.2015, з 01.06.2015 по 30.06.2019, з 01.07.2019 по 15.10.2020.
Відповідачкою не спростовано обставин щодо отримання кредитних карт та користування ними.
Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість по тілу кредиту складає 23 116,89 грн. 
Відповідачка не спростувала докази, надані позивачем про отримання нею кредитних коштів та не спростувала розмір заборгованості по тілу кредиту.
Виписка з рахунку відповідачки долучена позивачем до позовної заяви, а тому доводи, викладені у відзиві про те, що таких доказів не надано спростовуються матеріалами справи.
Оскільки згідно зі ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит, висновки суду про відсутність правових підстав для стягнення суми кредиту є помилковими.
Відтак рішення суду в частині відмови у стягненні тіла кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». А саме судовий збір у сумі                   2102 грн, сплачений при подачі позову та судовий збір у сумі 3 153 грн, сплачений при подачі апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від                                         30 червня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ,                             ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 23 116,89 грнзаборгованості за кредитом та 5 255 грн судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 24.09.2021.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 О. В. Немировська

 
Т. І. Ящук