Справа № 345/2012/21 
Провадження № 33/4808/434/21 
Категорія ст.130ч.1 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Жовніра М.Й. 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, громадянина України 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 
                                                     в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 08.05.2021 р. о 15 год. 35 хв. в м. Калуш по вул. Б.Хмельницького, 74, керував транспортним засобом марки «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, порушена мова, координація рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Не погодившись з вказаним рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції, допускаючи неповноту судового розгляду, прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення. 
Вказує, що під час розгляду справи судом було порушено його право на захист, оскільки не було надано необхідного часу для ознайомлення захисника з матеріалами справи. 
Вказує, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а тільки висловив незгоду з підозрою поліцейського на те, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки він не мав ознак наркотичного сп`яніння, не вживає наркотичні засоби, не перебуває на обліку в наркологічному кабінеті та має достатньо великий стаж керування транспортним засобом. 
Вважає, що працівник поліції безпідставно запропонував йому пройти освідчення у медичному закладі, оскільки  повинен був провести такий огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. 
Вважає, що  суд безпідставно послався на рапорт працівника поліції, оскільки він є неправдивий та сфальшований, оскільки він не порушував вимоги ПДР України щодо застосування ременя безпеки і працівники поліції не притягали його до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. 
Вказує, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням, оскільки він не порушував ПДР України, не провели огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не роз`яснили йому правові наслідки відмови від освідування в лікувальному закладі. 
Вказує, що працівники поліції  безпідставно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення, вказали в ньому свідків, які не були присутні під час складання протоколу та долучили до нього відеозапис,  яким  зайнято його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на наявність підписів свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3   в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки не взяв до уваги їх письмові показання, які містяться в матеріалах справи. 
Вважає безпідставною вимогу поліцейських пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, оскільки він не мав часу на проходження такого огляду у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною в той час, як дружина повинна була відлучитись до лікаря. 
Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні правопорушення. 
Просить суд врахувати, що він ніколи не вживав та не вживає наркотичні засоби, займається спортом, є членом команди «Завадка» Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району. 
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Жовніра М.Й. повністю підтримали вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника адвоката Жовніра М.Й. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші. 
Зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Жовніра М.Й. вбачається, що вони вважають, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують винуватість у вчиненні правопорушення. 
Зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не заперечує факт керування транспортним засобом, однак, вважає, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням, безпідставно запідозрили його в тому, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння та безпідставно запропонували йому пройти огляд у медичному закладі на визначення стану наркотичного сп`яніння. Крім того, зі змісту пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він стверджує, що не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, однак відмовився від проходження огляду у медичному закладі, оскільки не мав на це достатнього часу у зв`язку з тим, що повинен був поїхати до дому та доглядати за малолітньою дитиною в той час, як його дружина буде відсутня. 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, доведена сукупністю досліджених доказів, які отримані з дотриманням встановленого законом порядку та визнані належними та допустимими доказами по справі. .
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП

Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у тому, що відмовилась від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим  порушила вимоги п.2.5  Правил дорожнього руху . 
Зокрема, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові матеріали, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №231749, в якому зафіксовані подія і обставини справи (а.с. 1);
направлення на огляд водія в заклад охорони здоров`я з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, який підтверджує, що працівник поліції пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. (а.с. 2); рапорт  працівника поліції від 08.05.2021 р., в якому зафіксовані обставини справи (а.с. 6); відеозапис, який долучений до матеріалів справи.  
Суд першої інстанції вказав на те, що відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції в присутності двох свідків пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Проте, ОСОБА_1 не погоджується на таку пропозицію. Перед складанням протоколу працівник поліції роз`яснив водію його права (а.с. 6).
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ДПР18 №231749 від 08.05.2021 року водій ОСОБА_1 08.05.2021 року о 15 год. 35 хв. керував транспортним засобом марки «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, порушена мова, координація рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП відділення №1 м. Тисмениця ст.сержантом поліції Белей П.Б. , з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП, протокол та підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ..
В протоколі зазначено свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3   із зазначенням їх анкетних даних, правильність яких підтверджена їх власноручними підписами свідків.
ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Калуському районому суді, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 .
Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія, та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написав, що пояснення надавати не буде, машину залишено на місці зупинки. 
ОСОБА_1 було  ознайомлено із змістом протоколу під його підпис.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що він не був ознайомлений з протоколом про адміністративне правопорушення та внаслідок психологічного тиску з боку працівників поліції був змушений написати, що машину залишено на місці зупинки, оскільки такі доводи носять голослівний характер та повністю спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення у сукупності із іншими доказами по справі. 
Перевіряючи доводи проте, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення не підтверджена належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Зокрема, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимими повинні бути визнані докази, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.  Апеляційний суд вважає, що відсутні дані, які свідчать що наявні в матеріалах справи докази отримані з порушенням встановленого законом порядку та повинні бути визнані недопустимими. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
З вищевказаних відеозаписів вбачається, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу та  відмовився від проходження огляду на стан наркотичного у медичному закладі в присутності двох свідків. 
Зі змісту відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу, працівником поліції водію ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, після чого водій відмовився від проходження такого огляду та пояснив причину своєї відмови тим, що не має на це часу. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та роз`яснені його процесуальні права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, здійснені працівником поліції  за допомогою наявних в нього технічних засобів та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.  
Відображена у відеоматеріалах інформація не заперечується ОСОБА_1 та повністю узгоджується із протоколом про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі. 
Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно відмовився від відмовився від проходження огляду у медичному закладі, оскільки не мав на це часу у зв`язку з тим, що його дружина повинна була йти до лікаря, а він мав доглядати за малолітньою дитиною.  
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України,  КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків або в разі незгоди з його результатами в закладах охорони здоров`я.
Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність. 
Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння або  неможливості проведення такого огляду на стан сп`яніння поліцейським, такий огляд повинен бути поведений у медичному закладі відповідним лікарем. 
Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений. 
Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції , яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння співробітниками поліції огляд на місці зупинки транспортного засобу не проводиться, для проведення огляду водій відразу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи  для  огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під  впливом лікарських препаратів,  що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський   забезпечує   проведення   огляду   водія транспортного  засобу  в  закладі  охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП  огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції не роз`яснили йому правові наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, оскільки це не відповідає дійсності і працівником поліції , роз`яснювалось водію, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу повинен знати вимоги ПДР України та правові наслідки за їх свідоме невиконання. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст.17 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони  і не перебував у стані неосудності. 
Зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі у зв`язку з тим, що не мав на це часу, оскільки повинен був доглядати за малолітньою дитиною. 
Апеляційний суд вважає, що під час розгляду провадження не було доведено, що вказані обставини свідчать про перебування ОСОБА_1 у стані  крайньої необхідності , що проходження ним огляду у медичному закладі могло створити небезпеку йому або іншим особам,  а також суспільним інтересам чи інтересам держави і що небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані наркотичного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги письмові показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відповідно до принципу безпосередності дослідження доказів останні не допитувались у судовому засіданні . 
Крім того, суд обґрунтовано звернув увагу на те, що під час проведення огляду поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису,  у зв`язку з чим залучення свідків було не обов`язковим.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 3, 4) не бере до уваги адже ці пояснення вписані в наперед заготовлені шаблони. 
Разом з тим, вищевказані письмові пояснення свідків не є достатньо вагомими і не мають вирішального значення щодо висновку суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити  обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті. 
Разом з тим, участь наявність вищевказаних свідків під час відмови  ОСОБА_1 від проходження огляду не викликає сумніву, оскільки повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та долученим до нього відеозаписом. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на рапорт  поліцейським СРПП відділення №1 м. Тисмениця ст.сержантом поліції Белей П.Б. від 08.05.2021 р., відповідно до якого в ході патрулювання із ст. лейтенантом ОСОБА_4 ними було зупинено транспортний засіб  марки «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який не користувався ременем безпеки та не мав поліса цивільної відповідальності.  Під час спілкування з водієм у останього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, порушена мова, координація рухів, зіниці очей не реагують на світло, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд у медичному закладі, на що останій відмовився у присутності двох свідків. (а.с. 6)
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Калуського РВЛ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам справи у їх сукупності та прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння в медичному закладі відповідно до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від  проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. 
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляції ОСОБА_1 про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З огляду на наведене  підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-
                                                п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року стосовно ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                             О.П. Васильєв