Справа № 458/1176/20                                Головуючий у 1 інстанції: Коліщук З.М. 
Провадження № 22-ц/811/514/21                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:96

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 липня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І. 
з участю: представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обгрунтування заяви покликається на те, що прабаба ОСОБА_1 – ОСОБА_3 за національністю була полькою, оскільки в метричній книзі римо-католицької парафії с. Воютичі Самбірського повіту Львівського воєводства виявлено запис про народження ОСОБА_4 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 , хрещеної у с. Воютичі, римо-католицького віросповідання. Стверджує, що її баба ОСОБА_5 була хрещена в римо-католицькій церкві, з дитинства виховувалася відповідно до польських національних традицій, а в родині було прийнято святкувати польські свята та сповідувати римо-католицьку віру, заохочувалося шанобливе ставлення до польської культури. Зазначає, що ОСОБА_5 виховувалася, як полька, однак в часи тоталітарного радянського режиму її батьки не могли вимагати зазначення національної приналежності у відповідних документах з огляду на небезпеку зазнати репресій. Крім того, її батько був українцем, а отже, і національність дитини не могла бути вказана іншою, оскільки імперативно визначалася за національністю батька, а не за вибором батьків дитини. Вказує, що встановити приналежність ОСОБА_5 до польської національності в іншому порядку, ніж судовому, є неможливим, у зв`язку з її смертю та відсутністю у її свідоцтві про народження запису про національність батьків, а також відсутністю правового механізму для внесення в позасудовому порядку інформації про її національність до актового запису про народження. Звертає увагу, що встановлення факту належності ОСОБА_5 до польської національності та внесення відповідних змін щодо національності до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян необхідно для реалізації заявницею своїх особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, наданими Республікою Польща, на території якої вона проживає разом зі своїм малолітнім сином, зокрема, отримання заявницею карти поляка, що дасть їй право на працевлаштування в Польщі на рівні з її громадянами, тобто без обов`язку отримання дозволу на працевлаштування, рівні права на ведення підприємницької діяльності, навчання у вищих навчальних закладах, отримання медичної допомоги та соціального забезпечення.
З наведених підстав просить:
-встановиити факт неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_5 в актовому записі про народження ОСОБА_6 № 52 від 21 вересня 1967 року, зробленим Самбірським районним бюро ЗАГС Львівської області;
-зобов`язати Самбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис № 52 від 21 вересня 1967 року щодо ОСОБА_6 – у графі національність матері: ОСОБА_7 з «українка» змінити на «полька»;
-встановити факт неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_8 в актовому записі про народження ОСОБА_8 № 47 від 09 вересня 1939 року, зробленому Самбірським районним бюро ЗАГС Львівської області; 
-зобов`язати Самбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис № 47 від 09 вересня 1939 року щодо ОСОБА_8 – у графі національність матері: ОСОБА_9 зазначити «полька». 
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , заінтересована особа, Самбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), про встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для розгляду справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що судом безпідставно враховано висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17, оскільки в цій справі позивач звертався до суду в порядку адміністративного судочинства для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права на відображення у актовому записі про своє народження інформації про належність батька до польської національності, а в даній справі ОСОБА_1 подала заяву про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку ЦПК України, а не в порядку КАСУ. Зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до суду не з заявою про встановлення факту належності до осіб певної національності, а про встановлення факту неправильності (неповноти) запису про національність, тобто, факт того, що ОСОБА_9 була полькою не оспорюється та є встановленим, однак інформація про це не зазначена в актовому записі № 47 від 09 вересня 1939 року щодо ОСОБА_8 – у графі національність матері зазначено «прочерк». Вказує що ОСОБА_5 планувала самостійно відновити свою національність шляхом подачі відповідної заяви до органів державної влади, однак відновити національність не встигла у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що запис про національність в документі, що її посвідчує, чи в актових записах цивільного стану, не може створювати перешкод у вільному обранню чи відновленню національності і поставити таке обрання чи відновлення у залежність від рішення органу державної влади. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ОСОБА_1  – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_5 в актовому записі про народження ОСОБА_6 № 52 від 21 вересня 1967 р., зробленому Самбірським районним бюро РАЦС Львівської області та зобов`язання Самбірського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис № 52 від 21 вересня 1967 року щодо ОСОБА_6 – у графі національність матері: ОСОБА_7 з «українка» змінити на «полька»; встановлення факту неправильності (неповноти) запису про національність ОСОБА_8 в актовому записі про народження ОСОБА_8 № 47 від 09 вересня 1939 року, зробленому Самбірським районним бюро РАЦС Львівської області та зобов`язання Самбірського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис № 47 від 09 вересня 1939 року щодо ОСОБА_8 – у графі національність матері: ОСОБА_9 зазначити «полька».
Зміст заяви представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 свідчить про те, що він суті звернувся із заявою щодо зміни національності ОСОБА_5 з «українка» на «полька».
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом, який за змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України не є вичерпним, однак у судовому порядку можуть бути розглянуті тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.
Вказана норма не передбачає можливості розгляду в порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності.
Хоча зазначений у ч.1 ст. 315 ЦПК України перелік справ не є вичерпним, про те за замістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №810/2732/18 зроблено висновок, що «Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки б поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі №398/4017/18. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку адміністративного судочинства, а й у судовому порядку взагалі».
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в обраний заявником спосіб такі обставини не встановлюються і не можуть розглядатися у порядку окремого провадження в порядку цивільного судочинства, оскільки заявник просить встановити факт неправильності даних, зазначених в актових записах (а саме що стосується національності), а крім того заявник просить в порядку окремого провадження зобов`язати заінтересовану особу по даній справі внести зміни до відповідних актових записів.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не просить змінити національність  ОСОБА_5 , а просить встановити факт неправильності запису про її національність в актовому записі про народження ОСОБА_6 № 52 від 21 вересня 1967 р., зробленому Самбірським районним бюро РАЦС Львівської області та в актовому записі про народження ОСОБА_8 № 47 від 09 вересня 1939 року, зробленому Самбірським районним бюро РАЦС Львівської області та зобов`язати Самбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) внести зміни у вищезазначені актові записи, змінивши запис у графі національність ОСОБА_5 з «українка» на «полька», не спростовують висновку суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з тих підстав, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки зміст заяви свідчить про те, що представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою щодо зміни національності ОСОБА_5 , і задоволення вимог заяви, на думку колегії суддів, призведе до зміни національності ОСОБА_5 з «українки» на «полька». 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 28 грудня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 04.08.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.