ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1095/21 Справа № 172/338/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 454,00 грн.,

за участю:
особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності,                                  ОСОБА_1 , 
захисника                                                                Атаманюка І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року 13 квітня 2021 року о 17:15 год. по вул. Абрикосовій в с. Васильківка Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 , керуючи скутером «Honda Dio», б/н, на вимогу працівника поліції про зупинку ТЗ, завчасно подану за допомогою сигналу проблискових маячків та спецсигналу, не зупинився та був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі ВАЗ-2110, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Абрикосовій, 141 в с.Васильківка. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.4 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
Крім того, 13 квітня 2021 року о 17:15 год. по вул. Абрикосовій в с. Васильківка Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував скутером «Honda Dio», б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що судом не надано оцінку доводам захисника щодо фальсифікації матеріалів справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема тому, що з наявного відеозапису неможливо встановити особу, яка керує скутером, марку та модель скутера, його реєстраційного номеру, а також з вказаного відеозапису слідує, що працівники поліції не представились ОСОБА_1 , не пред`явили свого службового посвідчення. Зазначає, що з відеозапису чітко видно, що ОСОБА_1 на час його зупинки працівниками поліції знаходився на лавці, жодним транспортним засобом не керував та біля нього відсутні будь-які транспортні засоби. Вважає, що працівники поліції під час складання протоколу порушили вимоги законодавства, зокрема, ОСОБА_1 не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення, не роз`яснено його права. 
       Суд апеляційної інстанції заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення. 
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах.
Так, визнаючи  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що його вина підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, складеними уповноваженими особами з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортами поліцейських; актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; відеозаписом з нагрудної бодікамери поліцейського.
Вказані висновки суду першої інстанції про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно до ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як встановлено апеляційним переглядом водію  ОСОБА_1 інкримінується невиконання вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
В ході апеляційного розгляду  ОСОБА_1 не визнав свою вину, пояснюючи, що він взагалі не керував автомобілем, працівники поліції не зупиняли транспортний засіб під його керуванням, оскільки він знаходився на лавці у себе в подвір`ї.
Однак, доводи  ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якого чітко вбачається факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом.
Разом з тим, ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.
Відповідно до частини 1 вказаної статті, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до частини другої вказаної статті 2 поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення взагалі не містять відомостей про зупинку транспортного засобу чи передбачені законом підстави для такої зупинки, на що обгрунтовано наголошував під час апеляційного перегляду захисник.
Огляд водія з метою виявлення чи перебуває останній у стані сп`яніння, з точки зору ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу.
Обставини, визначені законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, були відсутні.
Крім того, з наявного в матеріалах справи відеозапису слідує, що останні в порушення вимог КУпАП та Закону України «Про національну поліцію» звертаючись до ОСОБА_1 не назвали своє прізвище, посаду, спеціальне звання та не пред`явили службове посвідчення, не надали можливості ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, а також не роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
На переконання апеляційного суду вказані обставини необґрунтовано були залишені поза увагою судом першої інстанції, як такі, що вину  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовують та можливість притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаними статтями виключають.
З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 266 КУпАП апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання огляду на стан сп`яніння недійсним.
Отже, доводи ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції вважає такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та заслуговують на увагу.
Зважаючи на те, що згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні в цій справі докази, приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та відповідно наявності в його діях складів цих правопорушень, у зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КупАП за відсутністю складів адміністративних правопорушень.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — задовольнити.
Постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП — скасувати та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складів адміністративних правопорушень.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот