Єдиний унікальний номер 234/3805/21 
Номер провадження 22-ц/804/1388/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року                                                                                   м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Азевича В.Б., Папоян В.В..,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 234/3805/21 за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання дій щодо нарахування за послугу теплопостачання протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року (суддя Фоміна Ю.В.),

в с т а н о в и в:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання дій щодо нарахування за послугу теплопостачання протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок.
Ухвалою Краматорського міського суду від 25 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОКП «ДТКЕ» про визнання дій щодо нарахування за послугу теплопостачання протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок передано за підсудністю на розгляд Дружківського міського суду Донецької області.
З вказаною ухвалою не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та передати справу до Краматорського міського суду Донецької області.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено приписи щодо визначення підсудності, оскільки його позовна заява не стосується спору з приводу нерухомого майна, а стосується надання/ненадання послуг відповідачем та нарахування відповідної оплати.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.
Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, яка зазначена в пункті 9 статті 353 ЦПК України (щодо передачі справи на розгляд іншого суду), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОКП «ДТКЕ» як до постачальника послуг з теплопостачання про зобов`язання вчинити певні дії, а саме визнання дій щодо нарахування за послугу теплопостачання протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок.
Передаючи справу за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області, суд першої інстанції виходив з того, що позов про зобов`язання здійснити перерахунок обсягів нарахування за послугу теплопостачання у квартиру має пред`являтися за правилами виключної підсудності, тобто, за місцем знаходження цього майна, оскільки спір виник з приводу утримання нерухомого майна.
Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
За частиною 1 статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою – четвертою цієї статті.
Частиною 1 статті 30 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції, передаючи справу на розгляд іншого суду, встановлено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Згідно пункту 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Пунктом 41 цієї постанови роз`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідачем у цій справі є обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго». Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є юридичною особою, код ЄДРПОУ 03337119, місцезнаходження юридичної особи: Донецька область, місто Краматорськ, пров. Земляний, буд. 2.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання (місцезнаходження) відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.
За загальним правилом позови до юридичних осіб пред`являються за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України).
Згідно з частиною статті 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.
Беручи до уваги те, що спір виник між сторонами з приводу права позивача, як споживача комунальних послуг, які надавались відповідачем – юридичною особою, при визначенні територіальної підсудності розгляду справи слід керуватися саме положеннями частини 2 статті 27 ЦПК України, якою встановлено виключну підсудність для даної категорії справ, а саме за місцезнаходженням юридичної особи, до якої пред`явлено цей позов.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому суди мають гарантувати сторонам розгляд справ належним складом суду за встановленою підсудністю, не допускаючи порушення їх конституційних прав в доступі до правосуддя.
За  наведених обставин, висновок суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до іншого  суду не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до Краматорського міського суду Донецької області.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 червня 2021 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору в сумі 454,00 грн. за подання апеляційної скарги на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого 
суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року  № 10 якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.
Керуючись статтями 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 25 березня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20 липня 2021 року.

Судді          І.В. Кішкіна

                                                                                              В.Б. Азевич

                                                                                              В.В. Папоян