ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«05» липня 2021 року

м. Харків

справа № 636/4092/20

провадження № 22ц/818/2903/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представниця позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків, представниця відповідача - Максіменко М. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2021 року в складі судді Оболєнської С.А.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків про зобов`язання вчинити певні дії, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він є військовослужбовцем, проходить службу у Збройних Силах України, має календарну вислугу більше 20 років та статус ветерана війни-учасника бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. З 1995 року він перебуває на квартирному обліку у військовій частині № НОМЕР_1 , яка реорганізована у військову частину № НОМЕР_2 .

Вказав, що він разом з сім`єю зареєстрований та постійно проживає в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , до якої вони вселились на підставі службового ордеру № 015203 від 15 квітня 2008 року. Житловий будинок перебуває на балансі Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства м. Чугуєва Чугуївської міської ради Харківської області. 

Зазначив, що 27 липня 2018 року його переведено до позачергової черги, однак постійного житла він до цього часу не отримав.

Зважаючи на те, що він має право на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, він звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова з вимогою подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення квартири з числа службових, проте йому відмовлено.

Вказав, що, не подаючи відповідне клопотання відповідач прямо порушує його конституційні права на житло та гарантії, передбачені законом для військовослужбовців та членів їх сімей. Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного відділу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службових. Внаслідок бездіяльності відповідача він фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло.

Просив зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено, зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання разом з належно оформленими документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив в повному обсязі обставини, що мають значення для справи, зокрема, щодо вислуги років позивача та не врахував, що позивач перебуває на квартирній черзі лише з 24 лютого 2020 року. Черга на житло позивача не є першочерговою. Законодавством чітко регламентована процедура зняття з житла статусу службового та пакет документів, що є підставою для видачі ордеру на постійне проживання у житловому приміщенні, що судом першої інстанції проігноровано. Суд помилково визнав, що вирішення питання про зняття з житла статусу службового можливе лише шляхом подання Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова клопотання до Чугуївської міської ради. Крім того, пакет документів має бути поданий не до місцевого органу влади, а до виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Права позивача на житло жодним чином не порушуються, адже він продовжує проживати у вказаній квартирі. Права власності він також не позбавлений. Питання приватизації не є предметом розгляду цієї справи, тому посилання суду першої інстанції на відповідне законодавство є безпідставним. У разі подання клопотання до Чугуївської міської ради без дотримання черговості будуть порушені норми чинного законодавства, переважні права інших військовослужбовців, які знаходяться в першочерговій черзі перед позивачем, принципи рівності та справедливості. Посилання суду першої інстанції на норми ЖК УРСР є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини регулюються низкою спеціальних нормативно-правових актів. 

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок бездіяльності відповідача позивач обмежений в праві на забезпечення житлом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України.

Як вбачається з витягу з послужного списку та довідки командира військової частини № НОМЕР_3 від 23 грудня 2020 року № 2221 старший прапорщик ОСОБА_1 має календарну вислугу 28 років 7 днів, пільгову – 1 рік 7 місяців 11 днів, загальну – 29 років 7 місяців 18 днів (а. с. 36-37, 56).

ОСОБА_3 є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 07 лютого 2016 року (а. с. 12).
З витягу з протоколу №2 засідання житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 від 24 січня 2008 року вбачається, що вирішено надати ОСОБА_1 службову житлову площу без зняття з квартирного обліку, а саме трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19).

15 квітня 2008 року виконавчий комітет Чугуївської міської ради Харківської області видав ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення № НОМЕР_4 , яким йому разом з родиною (дружина, син дружини, дочка) надано право на заняття приміщення – трикімнатної квартири площею 43,4 кв м за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення № 179 від 12 березня 2008 року (а. с. 20).

З 23 квітня 2008 року ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_6 (з 28 листопада 2011 року) зареєстровані за вказаною адресою (а. с. 14, 30).

27 червня 2012 року та 07 листопада 2014 року на засіданнях житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 розглянуто питання щодо надання згоди на зняття статусу «службове» з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає старший прапорщик ОСОБА_1 та члени його родини, та надано дозвіл на зняття статусу «службове житло» з вказаної квартири (а. с. 22, 25).

З витягу з протоколу №4 засідання житлово-побутової комісії військових частин Чугуївського гарнізону від 05 листопада 2014 року вбачається, що надано дозвіл на зняття статусу «службове житло» з житлового приміщення та знято статус «службове житло» з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку займає ОСОБА_1 та члени його родини (а. с. 24).

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з числа службових, на що отримав відповідь від 14 вересня 2020 року № 4313, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання Квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділ (Квартирно-експлуатаційної частини) району за встановленим порядком. Згідно рішення заступника Міністра оборони України О. Марценюк від 09 квітня 2020 року № 19360/з/1-2019 питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01 квітня 2020 року з військової служби в запас або у відставку за певними критеріями. Повідомлено, що вирішення зазначеного питання буде розглянуто в подальшому, про що він буде повідомлений додатково (а. с. 38). 

ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи зараховано на квартирний облік у військовій частині № НОМЕР_3 (м. Харків) у загальну чергу з 20 грудня 1995 року, та в першочергову – з 24 лютого 2020 року, що підтверджується витягом з протоколу №1 від 20 грудня 1995 року засідання житлової комісії військової частини № 2271, витягом з протоколу №1 засідання житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 від 01 грудня 2000 року, витягом з протоколу № 7 засідання житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 від 27 липня 2018 року, довідкою про перебування на обліку № 7190 від 18 грудня 2019 року, витягом з наказу командира військової частини № НОМЕР_3 (з основної діяльності) № 10 від 02 березня 2020 року «Про зарахування на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов та інших питань щодо квартирного обліку військовослужбовців» (а. с. 15, 16, 31, 32, 34, 35).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з пункту 2 статті 2  Закону України  «Про приватизацію  державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Статтею 118  Житлового кодексу  України (далі - ЖК України)  передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5  Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх  соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 12  Закону України  «Про соціальний  і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Статтею 125 ЖК України передбачено, що осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, не може бути виселено із службового житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання Квартирно-експлуатаційного управління, Квартирно-експлуатаційного відділ (Квартирно-експлуатаційної частини) району за встановленим порядком.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, є учасником бойових дій, має календарну вислугу більше 20 років, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Відповідач в свою чергу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового.

Посилання відповідача на рішення заступника Міністра оборони України О. Марценюк від 09 квітня 2020 року № 19360/з/1-2019, згідно якого питання щодо забезпечення постійним житлом шляхом виключення займаного житла із числа службових розглядається для осіб, які звільнені до 01 квітня 2020 року з військової служби в запас або у відставку за певними критеріями є безпідставними, оскільки згадане рішення не скасовує дію нормативних актів, які мають вищу юридичну силу, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житловими приміщеннями, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в яких не передбачено такої умови для вирішення спірного питання.

Внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні  статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, посилання відповідача на те, що права ОСОБА_1 на житло та на право власності не порушуються, є необґрунтованими.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 02 березня 2011 року визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих статтею 8 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників ... Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання, є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Немотивована бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, провадження № 61-19985св19, від 15 липня 2020 року у справі № 636/1527/19, провадження № 61-4425св20, від 12 листопада 2020 року у справі № 640/10473/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 636/1480/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 636/3680/19, провадження № 61-9428св20, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Крім того, клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

Посилання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова в апеляційній скарзі на те, що позивач перебуває на квартирній черзі лише з 24 лютого 2020 року та його черга на житло не є першочерговою, спростовуються матеріалами справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у загальній черзі з 20 грудня 1995 року, та в першочерговій – з 24 лютого 2020 року.

Доводи відповідача щодо безпідставного застосування судом першої інстанції норм законодавства з питань приватизації та житлового законодавства висновків суду жодним чином не спростовують.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків – залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

       Судді                                                         О.М. Хорошевський

                                                                       В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.