ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/3860/21 
Номер провадження 22-ц/816/1387/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :
позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кордюк Віталія Петровича ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Катрич О.М. у м. Суми, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Сумська міська рада, про визнання права власності, 

                                                         в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який мотивувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1981 року їй на праві приватної спільної часткової власності належали 57/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Інші 43/100 частини цього житлового будинку належали ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 14 жовтня 1981 року.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2009 року по справі № 2-174/09 за ОСОБА_3  визнано право власності на самовільно збудовані побудови на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «М-1», прибудову «м», прибудову «а1», прибудову «м2», прибудову «м 3», сарай «П», гараж «И» з оглядовою ямою, вбиральню «О», сарай «С», погріб «п/г».
Відповідно до рішення Сумської міської ради № 466 від 01 вересня 2009 року частині спірного житлового будинку, що належить на праві власності відповідачу було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .
Тобто, ОСОБА_3 виділив свою 47/100 частину житлового будинку із спільної власності в окремий об`єкт нерухомого майна та зареєстрував її як окрему будівлю з приватною формою власності за адресою: АДРЕСА_2 . Розмір частки права власності зазначено - 1.
Рішенням Сумської міської ради від 23 вересня 2020 року № 7508-МР позивачці було відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та наданні у власність цілої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0715 га, кадастровий номер 5910136600:09:019:0044, яка знаходиться у її користуванні, зокрема, у зв`язку з тим, що заявлена частка ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку не є пропорційною зареєстрованим часткам у праві власності на житловий будинок. 
Позивачка стверджувала, що позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомого майна з розміром частки права власності - 1. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У апеляційній скарзі позивачка, посилаючись неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не врахував, що у матеріалах справи знаходяться копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №167775673 від 23 травня 2019 року та №187405778 від 14 листопада 2019 року, зазначеними витягами підтверджується, що за позивачем та відповідачем вже зареєстровано право власності на окремі будинки, які мають окремі входи, визначено площу будинків, об`єкти нерухомості зареєстровані кожен за своїм індивідуальним реєстраційним номером та за різними адресами. Таким чином, відсутня необхідність у отриманні висновку щодо технічної можливості поділу домоволодіння, а відмова суду у задоволенні позову з мотивів відсутності такого висновку є незаконною.
ОСОБА_2 письмового відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надав.
Сумська міська рада у своєму відзиві зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а подану апеляційну скаргу безпідставною.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кордюк В.П., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними доказами підстав заявленого позову. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У справі, яка переглядається суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1981 року на праві спільної часткової власності належить 57/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 11-12). 
Інші 43/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належали ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 14 жовтня 1981 року (а.с. 14-16).
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 квітня 2009 року по справі № 2-174/09 за ОСОБА_3 визнано право власності на самовільно збудовані побудови на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «М-1», прибудову «м», прибудову «а1», прибудову «м2», прибудову «м 3», сарай «П», гараж «И» з оглядовою ямою, вбиральню «О», сарай «С», погріб «п/г» (а.с. 20-21).
Відповідно до рішення Сумської міської ради № 466 від 01 вересня 2009 року частині житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності відповідачу було присвоєно самостійну поштову адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 22-23).
20 травня 2019 року державним реєстратором зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як окремий об`єкт. Розмір частки права власності зазначено - 1 (а.с. 26).
Підставою для прийняття рішення державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок стали наступні документи: рішення про присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна на території міста Суми, серія та номер: 466, видане 01 вересня 2009 року, видавник: Виконавчий комітет Сумської міської ради; рішення суду, серія та номер: 2-179/09, видане 07 квітня 2009 року, видавник: Ковпаківський районний суд м. Суми; договір дарування, серія та номер: 2-1850, виданий 14 жовтня 1981 року, видавник Друга Сумська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Кошова Л.О. (а.с. 26).
Суд встановив, що ОСОБА_3 виділив свою частину житлового будинку, розмір якої становив 47/100, із спільної власності в окремий об`єкт нерухомого майна та зареєстрував її як окрему будівлю з приватною формою власності за адресою: АДРЕСА_2 .
26 травня 2020 року на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , став ОСОБА_2 (а.с. 51).
Рішенням Сумської міської ради від 23 вересня 2020 № 7508-МР ОСОБА_1 було відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та наданні у власність цілої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0715 га, кадастровий номер 5910136600:09:019:0044, яка знаходить у неї в користуванні, зокрема, у зв`язку з тим, що заявлена частка ОСОБА_1 на право власності на земельну ділянку не є пропорційною зареєстрованим часткам у праві власності на житловий будинок (а.с. 27).
Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права приватної власності.
За приписами статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Відмовляючи позивачці у визнанні за нею права власності на житловий будинок, розташований за адресою у АДРЕСА_1 , як на окремий об`єкт нерухомого майна з розміром частки у праві приватної власності - 1, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав заявленого позову, оскільки позивачка не надала до суду доказів достатніх для висновку про обґрунтованість заявлених нею вимог, зокрема щодо фактичного складу спірного нерухомого майна, його площі, варіантів поділу, які саме приміщення підлягають виділенню позивачці з урахуванням її частки у праві власності на майно, чи є технічно можливим поділ спірного об`єкта нерухомого майна. Висновків експерта з зазначених питань позивачка до суду не подавала, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи перед судом не порушувала.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини 3 статті 12,  частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В супереч зазначеним нормам права, позивачка не надала доказів про технічний стан та характеристики об`єкта нерухомого майна, склад його приміщень, висновків щодо технічної можливості поділу (виділу) об`єкта нерухомості з дотриманням чинних будівельних норм.
Звертаючись з апеляційною скаргою позивачка не спростувала висновків суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводиться до переоцінки доказів, які були належним досліджені та оцінені судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального закону. Правових підстав для переоцінки доказів суд апеляційної інстанції не вбачає.
За встановлених у справі обставин, доводиапеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування оскарженого рішення суду.        
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                           п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Пулинцем Богданом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 29 вересня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             О.Ю. Кононенко

Т.А.Левченко