ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року	Львів	Справа № 300/389/21 пров. № А/857/8752/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Улицького В.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Шевченко Наталії Павлівни та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року, ухвалене суддею Микитюком Р.В. у м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №300/389/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про  визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
                                                      ВСТАНОВИВ:

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.
22 березня 2021 року представником позивача подано заяву про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
В обгрунтування вимог заяви вказує, що позивачем у визначеному законом порядку було заявлено про понесення позивачем таких витрат та у визначені ч.7 ст.139 КАС України строки подано докази на підтвердження вимог про їх стягнення.
Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.  У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, сторони оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Представник позивача у апеляційній скарзі просить змінити оскаржуване судове рішення в частині, що стосується стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, стягнувши витрати у заявленому розмірі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при частковому задоволенні заяви про розподіл понесених позивачем судових витрат не обгрунтовано у чому полягає неспівмірність суми витрат на правову допомогу обсягу фактично наданих адвокатом послуг, складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу. Крім того зауважує, що в силу приписів процесуального закону саме зацікавлена сторона має вчинити дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Також зазначає, що при виконанні своїх професійних обов`язків адвокат  зобов`язаний діяти компетентно, професійно і добросовісно безвідносно до розмежування справ на складні та незначної складності. Формальна належність даної справи до справ незначної складності не зменшує обсягу роботи адвоката у даній справі та затраченого часу.
Відповідач вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити.
Відповідач вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з огляду на предмет спірних правовідносин справа, у якій адвокатом надавались послуги правового характеру, відноситься до справ незначної складності, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, на час звернення позивача до суду у даній категорії справ сформована стала судова практика, а тому присуджена на користь позивача сума витрат 2000 грн є завищеною та несвівмірною із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та відзиву відповідача на апеляційну скаргу преставника позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни судового рішення.
Так, відповідно до ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами першою та третьою статті 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі; якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 9 вказаної статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 КАС України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;                   2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5  ст.134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шостастатті 134 КАС України).
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат відповідно до вимог частини сьомої цієї статті покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виснував, що витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з суб`єкта владних повноважень (бюджетних асигувань), що виступав відповідачем у справі - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, частково - в розмірі 2000 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19, 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19.
Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат підлягає оцінці кожен окремий доказ надання правової допомоги та у їх сукупності співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, а також заперечення суб`єкта владних повноважень щодо обґрунтованості їх розміру.
З матеріалів справи слідує, що позивачем клопотання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу було заявлено у позовній заяві, надано роз`яснення щодо неможливості одначасного подання доказів їх понесення, а докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подано у п`ятиденний строк після ухвалення рішення, що вказує на  дотриманням заявником порядку та строків, визначених ч.7 ст. 139 КАС України для звернення із такою заявою.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу представником позивача надано:
-копію договору про надання правової допомоги від 01.02.2021, п.3.2 якого узгоджено вартість однієї години роботи адвоката – 750 грн;
-додаткову угоду №1 від 22.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021, якою погоджено перелік наданих позивачу послуг у справі;
-ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ІФ №100260 від 07.08.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001736 від 07.08.2020;
- акт прийому-передачі послуг від 22.03.2021 з детальним описом робіт, виконаних адвокатом Шевченко Н.П. у справі №300/389/21, та зазначенням кількості затраченого часу на їх виконання, всього 4 год, 40хв/ 3500,00 грн: зустріч, консультація, узгодження правової позиції – 30 хв/375 грн; вивчення та правовий аналіз доказів по справі – 15 хв/187,50 грн; вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічих спорах – 15 хв/187,50 грн; підготовка адміністративного позову та додатків до нього – 3 год/ 2250 грн; підготовка заяви про долучення до матеріалів справи документів про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та додатків до неї – 40 хв/500 грн;
- квитанцію №499406, вартість сплачених послуг 3500,00 грн.
Вказані докази дозволяють ідентифікувати понесені позивачем витрати як такі, що сплачені за надання правничої допомоги у даній справі.
Згідно доводів відповідача, викладених у апеляційній скарзі, задоволений судом до  стягнення розмір понесених витрат є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Судом першої інстанції, стягнувши з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені витрати в розмірі 2000,00 грн, враховано, що дана справа є незначної складності, складання адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів не потребує значного часу, такі послуги не є послугами значного обсягу.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд враховує критерії реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
Так, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зістаттею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.
Пунктом 3.2  рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року           №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідачем до ухвалення рішення у справі не вчинено жодних процесуальних дій за наслідками заявлення позивачем клопотання про розподіл судових витрат у позовній заяві.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року                   №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, суд апеляційної інстанції у контексті цієї справи вважає за необхідне вказати, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Вказана позиція висловлена Верховним Судом у судових рішеннях від 05.09.2019 (справа №826/841/17), від 24 жовтня 2019 року (справа №820/4280/17), від 30 листопада 2020 року (справа №Н/806/1943/18).
Водночас, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.
Аналізуючи наведені правові норми, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у заявленомурозмірі, їх пов`язаність з розглядом справи, пропорційність та обгрунтованість розміру судового збору до предмета спору, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, співмірність виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), відтак приходить до висновку про необхідність їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Натомість, відповідачем не спростовано задоволеного судом на користь позивача розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Згідно з п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст.317 КАС України).
Відповідно до частини першої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для зміни рішення суду першої в частині вирішення питання розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шевченко Наталії Павлівни – задовольнити, а додаткове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі №300/389/21 – в частині суми стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції – змінити, зазначивши суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. З. Улицький