П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 серпня 2021 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-11602                                     Головуючий у 1-й інстанції: Пономаренко Н. В. 
Унікальний № 761/40206/20                                                             Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Іванової І. В.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-
 
у с т а н о в и в:
 
У грудні 2020 року  ОСОБА_1  пред`явила в суд позов до КМР, Київської міської державної адміністрації, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради, Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації у м. Києві, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо невиконання зобов`язання по забезпеченню житлом ОСОБА_1 та зобов`язати Київську міську раду в особі Київської міської державної адміністрації негайно надати житлове приміщення для проживання згідно норм, встановлених законодавством України, та зобов`язати виконати рішення за цим позовом негайно (т. 1, а. с. 2-10).
Позовні вимоги були обґрунтовані таким.
З 28 січня 1988 року позивач у складі сім`ї з чотирьох осіб, як потерпілі у зв`язку з аварією на ЧАЕС, перебуває на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. З 01 листопада 1994 року рішенням Деснянської районної ради в м. Києві її зараховано до контрольного списку працівників, які потребують отримання службового житла. Однак на даний час службове житло їй не було надано, що є порушенням її прав та інтересів.
Крім того, у позові було зазначено, що Київською міською радою було порушено вимоги ст. ст. 11, 202, 207, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 21, 23, 24 КЗпП України, ст.ст. 31, 39, 118 ЖК УРСР, п. п. 2, 11, 12,14, 15, 25 Положення «Про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в УРСР», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, п. 9 Постанови виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 30 квітня 1991 року № 234, оскільки під час перебування позивача у трудових правовідносинах з Державним комунальним підприємством Ватутінського та Печерського району м. Києва, Київська міська рада в особі Київської міської державної адміністрації не виконала своїх зобов`язань згідно із затвердженим списком на отримання службового житла по забезпеченню її приміщенням, а саме не надала їй житлове приміщення для проживання та не орендувала для неї житло.
Після звільнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло», відповідач також не виконав зобов`язання по забезпеченню її житлом для постійного проживання або виплати грошової компенсації за належне їй жиле приміщення.
Позивачка також зазначала у позові, що суб`єкт владних повноважень в особі Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації в м. Києві у відповідях на її звернення, посилаючись на велику чергу на службові приміщення і обмежене фінансування, намагається ухилитись від виконання своїх обов`язків щодо забезпечення житлом її та членів її сім`ї.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  до КМР, Київської міської державної адміністрації, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа:  ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії  відмовлено повністю.
 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги   ОСОБА_1 (т. 2, а. с. 239-247).
У своєму відзиві на апеляційну скаргу в. о. голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Авдєєнко О. А. , вказує, що на сьогоднішній день черга для поліпшення умов для сім'ї ОСОБА_1 не підійшла, а отже відсутні підстави для негайного забезпечення житлом родини позивачки. Стосовно службового житла вказує, що службове приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Проте позивачка на цей час вийшла на пенсію та не займає посаду, яка передбачає надання службового житла.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник КМР та Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, Солдатченко Л. М , вказує, що відповідно до автоматизованого банку даних «Квартоблік» ОСОБА_1 з чоловіком та дітьми перебувають на квартирному обліку в Печерській районній в місті Києві державній адміністрації по обліковій справі № 9278 з 28 січня 1988 року в позачергових списках за категорією «потерпілі ЧАЕС 1 категорії».
Станом на 03 серпня 2021 номер черги ОСОБА_1 із сім`єю за списками: загальна черга (район/місто) - 346/8784; позачерговий (район/місто) - 129/4285; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) - 23/1134. Особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами, надання будь-яких переваг в залежності від підстав включення до нього та інших обставин законодавством не передбачено. Надавши позивачу житлову площу позачергово, будуть порушені вимоги ст. 43 Житлового Кодексу Української PCP, а також права інших громадян, які зараховані на квартирний облік раніше по цій же пільговій категорії - «потерпілі ЧАЕС 1 категорії».
 
В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином (т.3, а.с.7-11).
Суд залишив без задоволення клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою її представника ОСОБА_5 , оскільки воно не підкріплене доказами на підтвердження перебування адвоката у відпустці в означений період, та ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Районний суд погодився з доводами позивачки, що вона має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач ОСОБА_1 із сім`єю у складі 4 осіб перебуває на квартирному обліку в Печерській районній в м. Києві державній адміністрації по обліковій справі № 9278 з 28.01.1988 року в позачергових списках за категорією «потерпілі ЧАЕС 1 категорії».
Із наявної в матеріалах справи довідки від 12 лютого 2021 року вбачається, що  ОСОБА_1 перебуває на обліку в наступних чергах, а саме: загальна черга (район/місто) - 346/8959; позачергова (район/місто) - 131/4453; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) -22/1172 (т.1, а. с. 193).
Однак районний суд дійшов висновку, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, що вона має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом та перебувають у черзі на отримання житла і які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, або, що надійшла її черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
А відтак, позивачка має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в порядку черги і після того, як будуть забезпечені житлом інші особи, які перебувають у списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла перед нею, що узгоджується положенням ст. 43 ЖК УРСР.
Враховуючи, що службові жилі приміщення надаються відповідним працівникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні, а позивачка на час звернення до суду не займає посаду, яка передбачає надання службового житла, - правові підстави для надання  ОСОБА_1 житлового приміщення, що має статус службового житла, відсутні.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1  відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.
 
Аргументи позивача про те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначив норми права, на які послалась  ОСОБА_1   у позовній заяві, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні. 
По-перше, у описовій частині рішення судом наведена  аргументація позивача із посланнями на норми права (аркуші  перший-другий рішення). 
По-друге, судом у мотивувальні частині рішення повно та послідовно викладено нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. 
По-третє, як вже зазначено вище, підставою для відмови у позові є встановлена відсутність порушення права ОСОБА_1 на безоплатне отримання житла у порядку черговості, оскільки її черга на отримання ще не підійшла. 
По-четверте, за правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У даній справі не зазначення у мотивувальній частині рішення усіх без виключення нормативно-правових актів, на які послалась  ОСОБА_1 ,  не вплинуло на правильність висновків суду. Крім того, положення п. 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України стосуються того випадку, коли позивачем у якості підстави для задоволення позову зазначено норми права, що стосуються інших правовідносин і не можуть бути застосовані до спірних. У даному випадку усі зазначені позивачем положення житлового законодавства стосуються порядку надання житлових приміщень.   
    
Інші доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 щодо недостатньої умотивованості судового рішення також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення заявленого позову ураховуючи таке.
Позивач висловлює у апеляційній скарзі аргументи про те, що судом не надана мотивована оцінка зазначеної  ОСОБА_1 наявності надання громадянам житлових приміщень з порушенням визначеної черговості, оскільки суд не звернув увагу на такі доводи та докази щодо незаконної передачі іншим особам службового житла при явній необхідності забезпечити роботу ЖКГ Печерського району міста Києва шляхом надання його працівникам передбаченої законодавством категорії, у тому числі, позивачці, оскільки потреба у використанні службового житла не відпала.    
Такі аргументи були викладені у позовній заяві  ОСОБА_1 із посиланням на наявність розпоряджень Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про виключення квартир із числа службових та надання їх конкретним громадянам у період 2007-2010 років (т.1, а.с.54-73). 
Однак указані розпорядження самі по собі не можуть бути доказом порушення прав позивача на отримання житлового приміщення, стосуються осіб, які (відповідно до змісту розпоряджень) тривалий час (понад двадцять років) працювали у житловій системі. У матеріалах справи відсутні докази щодо визнання указаних розпоряджень незаконними/неправомірними у встановленому законом порядку.
Тому районним судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що указані докази не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову (п`ятий аркуш рішення, другий абзац).
 
Одночасно районний суд обґрунтовано послався на таке. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Частиною 2 ст. 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.
Такий випадок передбачено зокрема у п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої особам, віднесеним до категорії 1, надається така пільга як позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності).
Разом з тим, п. 38 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 зі змінами (далі - Правила) передбачено, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Інших підходів, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.
          При вирішенні справи районним судом на підставі достовірних письмових доказів установлено, що  ОСОБА_1  перебуває на обліку в наступних чергах, а саме: загальна черга (район/місто) - 346/8959; позачергова (район/місто) - 131/4453; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) - 22/1172 (т.1, а. с. 193).
Станом на час апеляційного розгляду - 03 серпня 2021 року, номер черги ОСОБА_1 із сім`єю за списками: загальна черга (район/місто) - 346/8784; позачерговий (район/місто) - 129/4285; за категорією обліку «потерпілі ЧАЕС 1 категорії» (район/місто) - 23/1134, про що у своєму відзиві повідомив Департамент будівництва та житлового забезпечення.
Крім того, як правильно встановлено судом, матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що  ОСОБА_1 має право на зміну черговості забезпечення житлом. Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом, які користуються правом позачергового пільгового одержання жилих приміщень.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені обставини свідчать, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не надала суду доказів на підтвердження того, що надійшла її пільгова черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак її житлом не забезпечили.
Оскільки ст. 46 ЖК Української РСР не встановлено строк та переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для осіб, які мають право на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то  ОСОБА_1  повинна бути забезпечена житлом в порядку пільгової черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове (пільгове) одержання житла раніше позивача, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК Української РСР.
Отже районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1  порушить встановлений законом порядок надання житла і призведе до порушення прав інших осіб, які потребують поліпшення житлових умов з числа постраждалих осіб внаслідок аварії на ЧАЕС, які знаходяться на квартирному обліку раніше позивача.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях відповідачів порушення прав позивача та його родини щодо забезпечення житлом.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.        Оскільки доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку (т. 2, а. с. 244-245), висновки районного суду є достатньо аргументованими, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно детально відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, № 49684/99, § 2)).
 
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  І. В. Іванова
 
Т. О. Невідома