У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
08 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 756/9508/14-ц
провадження № 61-9977 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна в спільній сумісній власності, 
 
В с т а н о в и в:
 
У грудні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д. В. (далі - приватний виконавець) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про визначення частки майна ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини в квартирі АДРЕСА_1 , а також транспортного засобу марки «Toyota Rav4 3500», червоного кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року задоволено подання приватного виконавця; визначено 1/2мчастку майна ОСОБА_2 у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також транспортного засобу марки «Toyota Rav4 3500», червоного кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , і в житловому будинку загальною площею 648,8 кв. м., житлова площа 127,7 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , якими ОСОБА_2 володіє спільно з ОСОБА_1 .
Постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 25 липня 2019 року - без змін.
17 червня 2021 року  ОСОБА_1  надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1  просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня                2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня                             2021 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час вирішення питання про визначення частки майна боржника суди не з`ясували: чи спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи сама по собі обставина виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_2 в період шлюбу є підставою для задоволення подання, чи встановлювались обставини використання в інтересах сім`ї грошових коштів, одержаних у позику ОСОБА_2 без згоди на те його дружини. Крім того, не встановлено достовірно обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства та взагалі не з`ясовано, яке майно на момент звернення до суду було спільною сумісною власністю.
 
Дослідивши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму позики у розмірі 8 440 000,00 грн, з яких тіло - 415 602,26 грн, відсотки -                                       1 063 440,00 грн, витрати за проведення експертизи - 3 108,00 грн, судовий збір - 3 654,00 грн, а всього - 9 307 353,96 грн.
19 вересня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57258369 з виконання виконавчого листа № 756/9508/15-ц від 13 січня 2016 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суми в розмірі 9 307 353,96 грн.
Станом на день звернення приватним виконавцем з поданням до суду першої інстанції рішення Оболонського районного суду м. Києва від                09 червня 2015 року в справі № 756/9508/15-ц не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Під час виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що на праві власності у боржника відсутні майно, кошти та/або інші цінності достатні для задоволення вимог стягувача. 
У процесі виконання рішення суду приватним виконавцем встановлено, що з 04 квітня 1981 року боржник ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 (актовий запис про шлюб № 313). Даний актовий запис не містить відмітки про розірвання шлюбу. 
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та інформації КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Дата набуття права власності, відповідно до договору купівлі-продажу зазначеної квартири - 10 липня 1998 року.
Згідно з повідомленням Територіального сервісного центру № 8046 РСЦ МВС в м. Києві (вих. № 31/26-2256/1 від 19 листопада 2018 року)                 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Toyota Rav4 3500», червоного кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .
Окрім того, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 лютого 2004 року належить житловий будинок загальною площею 648,8 кв. м., житлової - 127,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається у розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
 
Стаття 60 СК України закріплює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого                        2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі                                 № 404/1515/16-ц.
 
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
 
Апеляційний суд в оскаржуваній постанові звернув увагу на те, що враховуючи встановлені обставини справи, презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно ОСОБА_1  належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростована.
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано висновків Верховного Суду, які викладені в постановах:                    від 27 листопада 2019 року в справі № 133/3928/14-ц, від 26 вересня                      2018 року в справі № 713/285/2012, від 18 листопада 2019 року в справі                                   № 569/7631/15-ц, від 27 листопада 2019 року в справі № 133/3928/14-ц,                       від 24 березня 2020 року в справі № 521/20211/16-ц, від 28 квітня 2020 року в справі № 522/16362/16-ц,  від 09 червня 2020 року в справі                                             № 522/20907/16-ц, від 04 червня 2020 року в справі № 520/10954/15-ц, від                                            12 червня 2020 року у справі № 333/324/18, є необґрунтованими, оскільки у наведених заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях установлено різні фактичні обставини у справах.
 
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 березня                2021 року.
 
Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.
 
Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Оболонського районного суду м. Києва                               від 25 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду                          від  29 березня 2021 року.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року в справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про визначення частки майна в спільній сумісній власності.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      В. А. Стрільчук