ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 вересня 2021 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №591/1403/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1177/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2021 року, ухваленого у складі судді Шелєхової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 26 травня 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано.
ОСОБА_2 є батьком дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 листопада 2016 року.
Вказує, що син ОСОБА_3 зареєстрований разом з нею та з її матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу з відповідачем дитина залишилася проживати разом з нею.
Посилаючись на вказані обставини, просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив.
Визнав місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 00 коп.
У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовив у зв`язку з необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Юшкевич Є.Ю., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги в цій частині. В іншій частині рішення суду залищити без змін.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при зверненні ОСОБА_1 до суду із позовною вимогою щодо визначення місця проживання дитини спору між позивачкою та відповідачем не було, оскільки дитина проживає разом матір`ю.
Вказує, що позивачка мешкає та працює в Республіці Польща, має карту тимчасового побуту, яка надає їй дозвіл на тимчасове проживання та право багаторазово перетинати кордон без отримання візи і він неодноразово звертався до неї, щоб на час перебування її за кордоном дитина проживала разом з ним, проте йому було відмовлено.
Крім того, йому не зрозуміло з ким і де ОСОБА_1 хоче визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , оскільки вона проживає та працює у Польщі.
Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради складено формальних висновок, в якому зазначено, що умови проживання дитини описані зі слів матері, тобто умови проживання спеціалістами третьої особи взагалі не були обстежені.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Безуглої К.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника адвоката Юшкевич Є.Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивачку та її представника адвоката Безуглу К.В., які заперечують проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що з 09 листопада 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2015 року розірвано (а. с. 11, т. 1).
Сторони мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9, т. 1).
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 03 січня 2017 року стягнув з ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 листопада 2016 року. Аліменти сплачувати на користь матері ОСОБА_8 (а. с. 12-15, т. 1).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 11 січня 2017 року серія НОМЕР_1 , ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а. с. 19, т. 1).
Згідно з довідкою ТОВ «Побутсервіс Суми» №51 від 31 січня 2020 року, син ОСОБА_7 зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17, т. 1).
Відповідно до довідки про працевлаштування та зарплатню, ОСОБА_1 є працевлаштованою в ТОВ Art Vending на посаді координатора у справах працівників від 23 квітня 2019 року до 27 листопада 2020 року (а. с. 21, т. 1).
Згідно з довідкою Сумського міського центру науково-технічної творчості молоді від 21 лютого 2020 року №01-19/53, ОСОБА_10 відвідує клуб спортивного бального танцю « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Його включено до команди спортсменів, яка буде брати у Міжнародних змаганнях зі спортивних бальних танців, які відбудуться в травні поточного року в Польщі (а. с. 27, т. 1).
Відповідно до довідки Комунального закладу Сумської міської ради – Сумський міський центр еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді від 18 березня 2020 року №01-42/3, ОСОБА_7 відвідує заняття гуртків у школі раннього розвитку дитини «Журавлик» КУ СМР- Сумський міський центр еколого-натуралістичної творчості учнівської молоді. Мати дитини ОСОБА_1 спілкується з педагогами центру, постійно цікавиться успіхами дитини в гуртку. Батько дитини ОСОБА_2 контакту з центром не підтримує, із керівниками гуртків не спілкується. Дитину до гуртків приводять і забирають мати та бабуся (а. с. 44, т. 1).
Згідно з довідкою Сумського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №19 «Рум`янек» м. Суми, Сумської області від 18 березня 2020 року №01-66/80, ОСОБА_10 відвідує дошкільний навчальний заклад. Перебуванням дитини в закладі дошкільної освіти опікується мама: приводить та забирає дитину із садочка, відвідує батьківські збори, святкові заходи, цікавиться успішністю та здоров`ям сина (а. с. 45, т. 1).
Відповідно до довідки Сумського міського центру науково-технічної творчості молоді від 18 березня 2020 року №01-19/65, ОСОБА_7 три рази на тиждень відвідує клуб спортивного бального танцю « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Мати дитини спілкується з керівником гуртка, адміністрацією центру, постійно цікавиться успіхами дитини в гуртку, відвідує змагання, в яких приймає участі її син. Батько контакту з центром не підтримує. Дитину до гуртка приводять та забирають мати або бабуся (а. с. 46, т. 1).
Згідно з інформацією Комунального нкомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Сумської міської ради від 19 березня 2020 року №05-21/400, матір`ю ОСОБА_7 , ОСОБА_1 17 серпня 2018 року укладено декларацію з лікарем-педіатром амбулаторії №3 підприємства ОСОБА_11 . Профілактикою захворювання дитини та щепленням займається мати та бабуся дитини, які супроводжували ОСОБА_5 на прийомі у лікаря (а. с. 47, т. 1).
Відповідно до довідки Комунальної установи Сумської спеціалізованої школи І ступеня №30 «Унікум» Сумської міської ради, ОСОБА_10 навчається в 1-Я класі, батько учня за весь період навчання дитини до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, з класним керівником, учителями-предметниками з питань навчання дитини не спілкувався (а. с. 149, т. 1).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця ОСОБА_12 Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), за виконавчим листом №591/6442/16-ц, станом на 01 грудня 2020 року у ОСОБА_2 існує заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 19 518 грн 47 коп. (а. с. 147-148, т. 1). На момент ухвалення рішення у даній справі заборгованість по аліментам відсутня.
Згідно з висновком Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 04 листопада 2020 року № 1868/27.1-26, управління вважає можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 ,  разом з матір`ю – ОСОБА_1 (а. с. 134, т. 1).
Суду першої інстанції ОСОБА_10 пояснив, що проживає з мамою та бабусею, вони є його родиною і він хоче і надалі проживати разом з ними.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради та виходив з того, що проживання ОСОБА_7 разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини. Крім того, дитина тривалий час за попередньою домовленістю між сторонами фактично проживала з матір`ю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в справах про визначення місця проживання дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому, ЄСПЛ в рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5  разом з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки малолітній син сторін з народження проживає з матір`ю, яка належним чином виконує свої обов`язки з виховання, має належні умови для проживання, розвитку дитини, піклується про його здоров`я. 
Суд першої інстанції також відповідно положень ст. 171 СК України вислухав думку ОСОБА_5 , який пояснив, що проживає з мамою та бабусею, вони є його родиною і він хоче і надалі проживати разом з ними. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно визначено місце проживання малолітнього сина разом з позивачкою, оскільки остання проживає та працює у Республіці Польща.
З інформації наданої Державною прикордонною службою вбачається, що ОСОБА_1 дійсно виїжджала за кордон у зв`язку з роботою в Польщі (а. с. 106, т. 1). Проте постійним її місцем проживання є м. Суми, що також підтверджується довідкою з місця її проживання згідно якої вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований проживає син сторін ОСОБА_5 (а. с. 17 т. 1). На час відсутності позивачки, ОСОБА_5 проживає за вказаною адресою разом з бабусею. Отже, та обставина, що позивачка періодично тимчасово виїжджає у зв`язку з роботою до Польщі не є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно прийняв до уваги в якості доказу висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки висновок надавався щодо визначення місця проживання малолітнього сина разом з матір`ю, є обґрунтованим та відповідає найкращим інтересам дитини.
Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо відсутності спору між позивачкою та відповідачем про визначення місця проживання дитини, оскільки з відзиву на позов відповідача вбачається, що він заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, вказуючи на наявність перешкод у спілкуванні із сином та бажанні брати участь у його вихованні. В той же час із позовом щодо участі у вихованні дитини відповідач до суду не звертався. 
Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно перевірив обставини справи, встановленим фактам і доказам надав вірну правову оцінку та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарг задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. ст. ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Юшкевич Євгенії Юріївни залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                 Т.А. Левченко 

Судді :                                                         О.І. Собина

С.С. Ткачук