Дата документу 04.08.2021 Справа № 332/1774/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 332/1774/20	Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В. Повний текст рішення складено 12.02.2021 року.	
Пр. № 22-ц/807/1562/21	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2021 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
за участі секретаря                                Остащенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання
ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-5), в якому просила визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти її з реєстраційного обліку в її квартирі, а також зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що вона є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору міни від 04.05.2016 року, зареєстрованому у реєстрі за № 130, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І. У даній квартирі з 12.05.2016 року зареєстрована невістка позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм сином - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19.04.2017 року ОСОБА_4 вивезла все своє майно та майно свого сина ОСОБА_1 . В подальшому відповідачі виїхали проживати до Польщі, де залишалися мешкати по теперішній час. Реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстрованих, але не проживаючих фактичних осіб. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В. (а.с. 35).
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 76-79) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.
Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. Зобов`язано Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У жовтні 2020 року від представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - адвоката Мухіної Л.С. надійшла заява про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року (т.с. 1 а.с. 81-87).
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року (т.с. 1 а.с. 117-118) заяву представника відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - адвоката Мухіної Л.С. визнано неподаною та повернуто заявникові. Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі, представника ОСОБА_1 - адвокат Мухіна Л.С. подала апеляційну скаргу (т.с. 1 а.с. 121-124).
Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року (головуючий суддя Поляков О.З., судді Крилова О.В., Кухар С.В.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2020 року у цій справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 194-199). 
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року (т.с. 1 а.с. 214-215) заяву адвоката Мухіної Л.С. про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року у цій справі задоволено, заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року у цій справі скасовано, призначено справу до розгляду. 
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя (т.с. 2 а.с. 7-10) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.
Визнано  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти їх з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. 
Зобов`язано Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 13-16) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог до нього -  ОСОБА_1  та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову в частині вимог до нього - ОСОБА_1 відмовити.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с.23).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 березня 2021 року (т.с. 2 а.с. 24), дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості і відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. т.с. 2 а.с. 66) та колегії суддів Запорізького апеляційного суду. 
Позивач ОСОБА_3 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т.с. 2 а.с. 47-65).
Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У судове засідання 04 серпня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 36-45) всі учасники цієї справи, у тому числі відповідачі  ОСОБА_4  та ОСОБА_1  через свого представника - адвоката Мухіну Л.С., що узгоджується із положеннями ст. 130 ч. 5 ЦПК України не з`явились, окрім позивача ОСОБА_3 , яка подала апеляційному суду заяву через канцелярію (т.с. 2 а.с. 78-79), в якій зазначала, що вона на теперішній час відмовилась від послуг у цій справі адвоката Колесник В.М., який подав апеляційному суду заяву про відкладення розгляду цієї справи сьогодні (т.с. 2 а.с. 67-74), та наполягала саме на розгляді цієї справи апеляційним судом саме у даному судовому засіданні. 
Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 також подала апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 82), в якій просила розглядати дану справу за відсутності її та відповідачів.
Третя особа про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив клопотання (заяви) учасників цієї справи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю позивача ОСОБА_3 .
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 , яка у тому числі зазначала, що вона місяць тому вже продала вищезазначену квартиру, надати доказів останнього апеляційному суду у даному судовому засіданні вона не може, оскільки не брала копії договору купівлі-продажу із собою, але на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі вона ще була власником квартири АДРЕСА_1 ; відповідачі у вказаній квартирі не проживають, речей їх у квартирі немає, але вони залишаються бути зареєстрованими особами у цій квартирі, колишня дружина її сина - відповідач ОСОБА_4 у 2017 році за власним бажанням виїхала із квартири із сином ОСОБА_1 , 2002 р.н., та із своїми особистими речами та особистими речами сина і не тільки, оскільки ще «прихватила» речі її колишнього чоловіка (сина позивача); перешкод для проживання їм у квартирі вона не чинила; відповідачі не мешкають у квартирі без поважних причин понад 2 (два) роки, виїхали на проживання до Польщі; відповідач ОСОБА_1 дійсно був на 2017 рік неповнолітнім, виїхав разом із з матір`ю, дійсно він навчається у Польщі, проте, будь-яких домовленостей між нею, як одноособовим власником квартири, та матір`ю неповнолітнього - ОСОБА_4 про те, що за ОСОБА_1 , у тому числі на час навчання, буде зберігатись це житло, не було; батько дитини (син позивача) подарував неповнолітньому сину ОСОБА_1 1/3 частину іншої квартири у АДРЕСА_2 , якою онук ОСОБА_1 не користується на власний розсуд, до останньої у добровільному порядку не реєструється, із спірної квартири з реєстрації у добровільному порядку знятись відмовляється, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що всі учасники цієї справи, у тому числі відповідач ОСОБА_4 , із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували. 
Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині задоволення позовних вимог позивача до нього .
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_1 .
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц). 
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п.2). Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, керувався ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій частині.
Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, можна погодитись лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає лише частково.
Так, при перевірці рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд має перевіряти фактичні обставини цієї справи та законність і обґрунтованість останнього станом на час його ухвалення (09 лютого 2021 року), тому для апеляційного перегляду не має значення, що позивач ОСОБА_3 , як одноособовий власник вищезазначеної квартири, у подальшому (07 липня 2021 року), тобто вже після ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі здійснила відчуження вищезазначеної спірної квартирі, про що вона повідомила апеляційному суду у судовому засіданні у цій справі.
Так, судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, було правильно встановлено, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі (09 лютого 2021 року) позивач ОСОБА_3 була одноособовим власником вищезазначеної квартири АДРЕСА_1 (нотаріально посвідчений договір міни та витяг з державного реєстру, копії т.с. 1 а.с. 16-20) та на підставі ст. 405 ч. 2 ЦК України мала право на визнання відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування цією квартирою.
Так як, хоча й відповідач ОСОБА_1  зареєстрований за адресою:  АДРЕСА_1  з 12.05.2016 року по теперішній час (інформація Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду від 24.07.2020 року т.с. 1 а.с. 36). Проте, відповідно до актів обстеження квартири від 18.07.2017, 23.02.2019, 16.07.2020 (т.с 1 а.с. 29 -32) відповідач ОСОБА_1  не проживає у цій квартирі з 2017 року, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_6  та ОСОБА_7 . 
Крім того, із висновком за результатами перевірки матеріалів ЄО № 5595 від 20.04.2017 року судом першої інстанції також було правильно встановлено, що 19.04.2017 року о 09-25 годині до Заводського ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення на лінію "102" , про те, що по АДРЕСА_1 конфлікт з невісткою. В ході проведення перевірки встановлено, що невістка ОСОБА_3 - ОСОБА_4 18.04.2017 року знаходячись за адресою: АДРЕСА_1  вивезла майно, яке придбано за час спільного проживання з її сином ОСОБА_8 ; ОСОБА_3 пояснила, що в поліцію вона звернулася з метою фіксації даного факту , так як в подальшому збирається звернутися до суду щодо вивезених речей (т.с. 1 а.с. 26).
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що стороною відповідача ОСОБА_1 не доведено, що його примусово заставили виїхати 19.04.2017 року із цієї квартири, так як право останнього, як неповнолітнього сина у віці до 14 років , на проживання у цій квартирі на той час було похідним від права на проживання у цій справі його матері - відповідача  ОСОБА_4 , яка виїхала із цієї квартири на свій власний розсуд (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні) і рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржує, погоджуючись з останнім.
Проте, станом на 16.07.2017 року відповідачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вже виповнилось 15 (чотирнадцять) років. А в силу вимог ст. 29 ч. 2 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 (чотирнадцяти) років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач не перешкоджала відповідачу ОСОБА_1 повернутись до проживання у цій квартирі, проте, останній спірною квартирою не цікавився, вселятись в останню не намагався, витрат на утримання спірної квартири не ніс. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 суду у цій справі не були надані. 
Окрім цього, судом першої інстанції було правильно встановлено, що у відповідача ОСОБА_1  наявне право власності на інше житло, а саме: 1/3 частку квартири  АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с. 162-164, т.с. 2 а.с. 75-77), яку він отримав 01.07.2014 року за договором дарування від свого батька (сина позивача). 
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що будь-які домовленості між позивачем ОСОБА_3 , як одноособовим власником вищезазначеної спірної квартири, та відповідачем ОСОБА_1 особисто чи матір`ю останнього - відповідачем ОСОБА_4 , як законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до повноліття сина - ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо збереження за ОСОБА_1 права на проживання у вищезазначеній спірній квартирі з 2017 року, у тому числі у зв`язку із його навчанням в іншій країні, не було (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні); 
За таких обставин правильно встановлених фактичних обставин цієї справи судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 не проживав у вищезазначеній квартирі позивача понад один рік з 2017 року без поважних причин, тому суд першої інстанції правильно вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частині визнання останнього таким, що втратив право користування цією квартирою АДРЕСА_1 .
Проте, помилковими у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, висновки суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_1 про: - примусове зняття останнього саме за рішенням суду у цій справі з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 , оскільки, само по собі рішення суду у цій справі про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, в силу вимог закону є підставою для зняття останнього з реєстрації за цією квартирою у позасудовому порядку; - та зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (який залучений до участі у цій справі лише як третя особа, а не відповідач,, та права позивача ще не порушував) зняти відповідача ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про примусове зняття його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід скасувати, ухвалити у цій частині у цій справі нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити; в іншій частині рішення в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін; в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про примусове зняття його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти з реєстраційного обліку у кв. АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасувати.
Ухвалити у цій частині у цій справі нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.
В іншій частині рішення в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 09.08.2021 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.