ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4927/21 Справа № 214/1504/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання- Кислиця І.В.
сторони:
позивач –Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який є законним представником ОСОБА_6 та ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на заочне рішення  Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який є законним представником ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позову зазначено, що 29 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №014/3651/148977/82 від 29 травня 2008 року, згідно умов якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав останній кредит у сумі 37 215 доларів США строком до 29 травня 2018 року, а відповідач ОСОБА_4 зобов`язалась повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. 
Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов`язань згідно умов вищевказаного Кредитного договору, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак, рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивачем на адресу відповідачів та зареєстрованих в іпотечному майні осіб було направлено вимоги про виконання зобов`язань за Кредитним договором та про усунення порушення основного зобов`язання. 
Станом на 10 січня 2020 року, заборгованість позичальника перед банком складає 1 008 098,34 доларів США, що еквівалентно 24 314 323 грн. 86 коп. 
27 грудня 2018 року державним виконавцем Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якої встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на даний час зареєстровані неповнолітні, що позбавляє позивача права задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарчими побудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення Саксагнаського районного суду м Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року. При цьому іпотекодержатель не надавав своєї згоди на реєстрацію ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_6  та ОСОБА_7 за адресою предмета іпотеки. Так, позивач вважає, що зняття відповідачів з реєстраційного обліку у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є захистом прав позивача, як іпотекодержателя. 
На підставі вищевикладеного позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив суд виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які зареєстровані та проживають в іпотечному будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , а також зняти ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з реєстрації за адресою, АДРЕСА_1 . 
Заочним рішення  Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом всіх обставин справи.
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що іпотекодавець, всупереч вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», не повідомив АТ «Райффайзен Банк Аваль» про реєстрацію в іпотечному майні відповідачів та згоди на проведення вказаних дій.
АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував, що на час укладання Договору іпотеки жодні особи не були зареєстровані в іпотечному майні, не мали та не мають права власності на неї та набули право користування житлом після укладання іпотечного договору та передачі предмета іпотеки іпотекодержателю, томі відсутні правові підстави вважати, що звернення стягнення на іпотечне майно порушить права неповнолітніх осіб.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Шипіленка Р.О., в режимі відеоконференції, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору №014/3651/148977/82від 29 травня 2008 року, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 37 215 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 травня 2018 року, кредит надано на споживчі цілі (а.с. 9).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки №014/08/04-01/055/08, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належний йому на праві власності житловий будинок з господарчими побудовами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-17).
ОСОБА_4 взяті на себе зобов`язання, передбачені Кредитним договором від 29 травня 2008 року по поверненню кредиту, процентів за користування кредитом у встановлені строки не виконувала, мала заборгованість перед Банком по кредитному договору.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-20).
Згідно інформації з відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 18 жовтня 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.18).
24 грудня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено вимогу на адресу відповідачів про добровільне звільнення нерухомого майна, належного позивачу (а.с. 21-27).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про усунення перешкод у здійсненні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування відповідачів зазначеним житловим будинком та виселення, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок, який передано в іпотеку Банку, придбано не за кредитні кошти, а тому, в силу статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, відповідачів не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
За правилами частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК України.
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Таким чином, основною обставиною, яку слід з`ясувати при розгляді цієї справи, є те, чи придбано будинок, який став предметом іпотеки , за кредитні кошти, чи ні. Саме від цього залежить можливість виселення відповідача з іпотечного житла з наданням чи без надання іншого жилого приміщення.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц та у Постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 рокуу справі №139/839/19 та від 21 грудня 2020 року у справі №724/1488/19.
Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №014/3651/148977/82, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 37 215 доларів США на споживчі цілі, строком до 29 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних (а.с.9-12).
Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_4 підтверджується випискою по рахунку (а.с.13).
Також, 29 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №014/08/04-01/055/08, за яким, з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань згідно умов Кредитного договору №014/3651/148977/82, останній надав в іпотеку житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належний йому на підставі дублікату договору купівлі-продажу (бланк АВІ №480382), виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №2-505, замість втраченого договору купівлі-продажу, 14 січня 1994 року посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №1-266 (а.с.14-17).
Згідно п. 1.1.2.1 Кредитного договору №014/3651/148977/82 від 29 травня 2008 року зазначено, що кредитні кошти надано на споживчі цілі під заставу нерухомості - житлового будинку з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ).
Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки №014/08/04-01/055/08 від 29 травня 2008 року, відповідач ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору №014/3651/148977/82 від 29 травня 2008 року, надав в іпотеку житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на підставі дублікату (бланк НОМЕР_1 ), виданого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №2-505, замість втраченого договору купівлі-продажу, 14 січня 1994 року посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою за р. №1-266 (а.с. 14).
Таким чином, враховуючи умови Кредитного договору №014/3651/148977/82 від 29 травня 2008 рокута ціль надання кредитних коштів на споживчі цілі, з урахуванням того, що позивач ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» набув права власності на спірний будинок у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки і з цих підстав просить виселити відповідачів зі спірного будинку, який придбано не за рахунок кредиту, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виселення відповідачів із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц та у Постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 рокуу справі №139/839/19 та від 21 грудня 2020 року у справі №724/1488/19.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що іпотекодавець, всупереч вимог ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», не повідомив АТ «Райффайзен Банк Аваль» про реєстрацію в іпотечному майні відповідачів та згоди на проведення вказаних дій та що на час укладання Договору іпотеки жодні особи не були зареєстровані в іпотечному майні, тому не мають права власності на неї та набули право користування житлом після укладання іпотечного договору та передачі предмета іпотеки іпотекодержателю, тому відсутні правові підстави вважати, що звернення стягнення на іпотечне майно порушить права неповнолітніх осіб, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).
Відповідно до статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в спірному будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1  з 18 лютого 1994 року зареєстрована та проживає відповідач ОСОБА_2 , з 19 жовтня 2001 року - відповідач ОСОБА_5 , з 10 лютого 2004 року -  відповідач  ОСОБА_3 , тобтодо укладання договору Договору іпотеки №014/08/04-01/055/08 від 29 травня 2008 року. При цьому, місце проживання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було зареєстровано у спірному будинку, за згодою власників, після укладання Договору іпотеки №014/08/04-01/055/08 від 29 травня 2008 року. Неповнолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули права користування спірним будинком, як члени сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», зберігають це право протягом часу перебування будинку в іпотеці та можуть бути виселені з урахуванням положень статті 109 ЖК УРСР.
При цьому законність реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей у спірному домоволодінні АТ «Райффайзен Банк Аваль»  не оспорював в судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 638/14123/14-ц та від 19 червня 2020 року у справі № 332/2922/19.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»- залишити без задоволення.
Рішення  Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 14 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: