ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	Львів	Справа № 460/7954/20 пров. № А/857/6529/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року (головуючий суддя Дорошенко Н.О., м. Рівне) за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Рівненській області (далі – ГУ ДПС у Рівненській області) звернулося в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 319209,65 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) податковий борг з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 319209,65 грн (триста дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ять гривень 65 коп.) на рахунок UA978999980313020105000017032 Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код ЄДРПОУ одержувача 38019856.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права і просив його скасувати і ухвалити постанову про відмову у позові.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд не дослідив всіх фактичних обставин справи, які існували на час його ухвалення. Так, позивач зазначає, що дана заборгованість виникла за результатами несплати податкових повідомлень-рішень минулого року. Однак з такими твердженнями не погоджується, оскільки самі по собі податкові повідомлення-рішення не можуть бути доказом, що ідентифікує саме порушення податкового законодавства - порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД. Ніякого акту перевірки, який би підтверджував факт порушення закону, які саме терміни порушено, по якому контракту, скільки днів прострочено, яку суму і т.і. до суду не подано.
Також зазначає, що до суду не подано жодного документу, щоб підтверджував визнання відповідачем такої заборгованості.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи (суд не зобов`язав позивача долучити акт перевірки та не дослідив такого акту), позивач не довів обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими (правомірність застосування штрафних санкцій за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД), суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача не роз`яснивши йому його права (суд не ознайомлював його та не направляв йому письмово його прав під час проведення судового засідання) чим позбавив його права подати зустрічний позов про визнання податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги протиправними, що в свою чергу може виключити повністю задоволення первісного позову про стягнення заборгованості.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що за даними ГУ ДПС у Рівненській області станом на 01.08.2020 за ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг з пені за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язання та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 319209,65 грн, який виник на підставі:
- податкового повідомлення-рішення форми «С» від 17.08.2018 №0007831305, прийнятого на підставі акта перевірки від 07.08.2018 №1873/17-00-13-05/ НОМЕР_1 , яким до відповідача застосовано суму штрафних санкцій (штрафу) або пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, за невиконання зобов`язань, за порушення вимог валютного законодавства, на суму 270987,60 грн (а.с. 13);
- податкового повідомлення-рішення форми «С» від 21.08.2018 №0007951305, прийнятого на підставі акта перевірки від 07.08.2018 №1873/17-00-13-05/ НОМЕР_1 , яким до відповідача застосовано суму штрафних санкцій (штрафу) або пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, за невиконання зобов`язань, за порушення вимог валютного законодавства, на суму 340,00 грн (а.с.14);
- податкового повідомлення-рішення форми «С» від 13.02.2019 №0001851304, прийнятого на підставі акта перевірки від 28.01.2019 №187/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , яким до відповідача застосовано суму штрафних санкцій (штрафу) або пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, за невиконання зобов`язань, за порушення вимог валютного законодавства, на суму 340,00 грн (а.с. 16);
- податкового повідомлення-рішення форми «С» від 13.02.2019 №0001841304, прийнятого на підставі акта перевірки від 28.01.2019 №187/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , яким до відповідача застосовано суму штрафних санкцій (штрафу) або пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, за невиконання зобов`язань, за порушення вимог валютного законодавства, на суму 47734,81 грн (а.с. 17).
Загальна сума податкового боргу в розмірі 319209,65 грн, з урахуванням часткової сплати, підтверджується розрахунком виникнення боргу та інформацією про стан розрахунків з бюджетом (а.с. 7-8) та відповідає відомостям з інтегрованої картки платника податків (а.с. 9-11).
З метою погашення податкового боргу ГУ ДПС у Рівненській області для ОСОБА_1 було сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» від 13.09.2018 №12319-17 на суму 271134,84 грн (а.с. 12). Вказана податкова вимога отримана відповідачем 02.10.2018 (а.с. 12), у встановленому законом порядку ним не оскаржувалася.
Відповідачем добровільно не сплачено суму податкового боргу. 
Відповідно до п.16.1.4 ст.16 Податкового кодексу України (далі – ПК України), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Стаття 19-1 ПК України визначає функції органів доходів і зборів, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України. 
Вимогами ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР, який був чинним на момент виникнення податкового боргу, передбачено, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства, після 07.02.2019, регулюється Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (далі – Закон №2473-VIII).
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону №2473-VIII, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Підпунктом 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Вимогами п. 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
Згідно з п.п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до ст.129 ПК України, після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Вимогами п.42.2 ст.42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Судом першої інстанції з`ясовано, що податкові повідомлення-рішення форми «С» від 17.08.2018 №0007831305, від 21.08.2018 №0007951305, від 13.02.2019 №0001851304, від 13.02.2019 №0001841304 та податкова вимога форми «Ф» від 13.09.2018 №12319-17 надіслані контролюючим органом рекомендованими поштовими відправленнями з повідомленням на податкову адресу відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 4-6, 12, 15, 18). Вказана адреса відповідає адресі суб`єкта господарювання – відповідача, наявній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 25).
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Судом також враховано, що вказані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога отримані відповідачем 18.08.2018, 02.10.2018 та 15.02.2019 (а.с. 12, 15, 19) за наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою, а тому відповідач був обізнаний про наявність таких податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, проте станом на дату ухвалення судового рішення у даній справі такі оскаржені не були.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що твердження відповідача про те, що вказані податкові повідомлення-рішення не можуть бути доказом наявності у нього податкового боргу, є необґрунтованими та безпідставними.
Як встановлено судом з матеріалів справи, податкові повідомлення-рішення №0007831305 та №0007951305 сформовані податковим органом в серпні 2018 року, а тому контролюючий орган скористався правом на звернення до суду за стягненням податкового боргу, який виник у відповідача на підставі таких рішень, в межах строку, визначеного ч.2 ст.122 КАС України та ст.102 ПК України (1095 днів).
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно вимог п.54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, вірним є висновок суду про те, що оскільки відповідач не оскаржував податкові повідомлення-рішення та податкової вимоги, а матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем податкового боргу, то загальна сума податкового боргу є узгодженою і підлягає сплаті.
Відтак вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не скористався положеннями абз.5 п.286.5 ст.286 ПК України, не звернувся з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо нарахованої суми податкового боргу. Матеріали справи не містять інформації про проведення такої звірки. Відтак, на підтвердження позиції щодо безпідставності заявленої у позовній заяві суми податкового боргу відповідачем не надано жодного доказу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, відповідають обставинам справи, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню повністю.
Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2020 року по справі №  460/7954/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін