КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 760/16981/20                                                                        Головуючий у І-й інстанції - Українець В.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/9918/2021                               Доповідач Заришняк Г.М.
 
.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 липня  2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Махлай Л.Д.
розглянув у  порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни , діючої в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Солом`янського районного суду м. Києва   від 13 квітня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
 
                                                            В С Т А Н О В И В :
 
АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 В обґрунтування позову Банк  вказував,  що ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету - заяву № б/н від 19 квітня 2017 року.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань  відповідача за кредитним договором  у нього утворилася заборгованість, яка станом на 18 травня 2020 року становить 24 838 гривень 52 копійки та складається з: 17 808 гривень 66 копійок - заборгованості за кредитом, 7029 гривень 86 копійок - заборгованості за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 24 838 гривень 52 копійки.
 Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва   від 13 квітня 2021 рокув позові відмовлено.
 В апеляційній скарзі Крилов а О .Л. , яка діє  в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального  та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня  2021 року  дану справу призначено до розгляду  в порядку письмового  провадження у відповідності  до ч.1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідач  не скористався правом подачі відзиву.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів не може повністю  погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Істотними умовами договору відповідно до ч. 1  статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до  частин 1 та 2  статті 207 ЦК України  правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно  ч. 1 ст.  1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом   ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України  визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 9 квітня 2017 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 27).
З довідки  про зміну  умов кредитування  та обслуговування  кредитної картки, виданої ОСОБА_2 , слідує, що йому була видана кредитна картка  зі строком дії до 02/20 року (а.с.26), а 19 квітня 2017 року був встановлений Банком кредитний ліміт в розмірі 9 500 грн., який 19 жовтня 2017 року був збільшений до 15 000 грн.,  а 16 травня 2019 року  зменшений до 0,00 грн. (а.с.25). 
Як вбачається із виписки по рахунку відповідача, останній користувався кредитними коштами, поповнював картку готівкою (а.с.17-24).
З наданого Банком  розрахунку заборгованості слідує, що відповідачем зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконуються, в наслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, яка станом 18 травня 2020 року  складає:  17808 гривень 66 копійок - заборгованість за тілом кредиту.  
Вказаний розрахунок підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростований , а тому  сумнівів   у колегії суддів не викликає.
 Враховуючи наведене, колегія суддів не погоджується  з висновком суду першої інстанції про відмову  у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 17808 грн. 66 коп. з  підстав недоведеності позовних вимог,   оскільки такі висновки не ґрунтуються на  матеріалах справи. 
За таких обставин, рішення суду   в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту  в сумі 17808 грн. 66 коп.підлягає  скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», стягнення з ОСОБА_2    заборгованості за тілом кредиту в сумі 17808 гривень 66 копійок. 
Окрім того, звертаючись в суд  з позовом про погашення заборгованості за кредитом Банк просив  крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути також   сумузаборгованості за простроченими відсотками, посилаючись при цьому на те, що  їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, передбачений  Витягом  з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягомз Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву від 19 квітня 2017 року, а також немає підтвердження того, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів та умови щодо конкретних розмірів та порядку їх нарахування. 
Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.
 У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 квітня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви документи у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
Дані висновки підтверджуються правовою позицією, викладеною у   постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17)
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог  щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками,  відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, приведених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ч.1 ст. 81 ЦПК України).
За правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доводи апеляційної скарги про те, що   судом першої інстанції не було стягнуто з відповідача  відсотки за ставкою 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, не заслуговують на увагу,  оскільки  вимог про стягнення  3% річних  від простроченої суми  згідно з ч.2 ст.  625 ЦК України позивачем заявлено не було.
У відповідності  до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений Банком судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1507 грн. 13 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі  3768 грн.13 коп. відповідно до задоволених позовних вимог.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційну скаргу  Крилової Олени Леонідівни , діючої в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва   від 13 квітня 2021 року  в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту  в сумі 17808 грн. 66 коп. - скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»   (01001, м. Київ, вул. Грушевського,1-д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за тілом кредиту в сумі 17808 гривень 66 копійок.
В іншій частині  рішення суду залишити без змін.
Стягути з ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Акціонерного товариства  Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1507 грн. 13 коп. та за подачу апеляційної скарги в розмірі  3 768 грн.13 коп.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
    
Головуючий
 
  Судді: