ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1114/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/9658/20 Категорія: 310020000 	Пересунько Я. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       15 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 04 червня 2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2019 року.
В період перебування у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідачем було всиновлено старшого сина від іншого шлюбу- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після припинення спільного проживання сторін діти залишились проживати з матір`ю. Відповідач участі у вихованні дітей не брав.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26.07.2017 року.
За даним рішенням видано виконавчий лист і відкрито виконавче провадження №59010670.
Вказує, що відповідач матеріальної допомоги не надавав , участі у додаткових витратах майже не приймав, діти перебувають на повному утриманні матері.
Позивач також зазначає, що 21 травня 2019 року з метою врегулювання спору щодо заборгованості по сплаті аліментів, відповідач уклав договір дарування квартири неповнолітнім дітям. При цьому залишався проживати у вказаній квартирі та вчиняв сімейне насилля відносно неї.
04 вересня 2020 року ОСОБА_2 вступив до Харківського національного університету радіоелектронніки на спеціональність 173- «Авіоніка» на денну форму навчання бюджетного забезпечення, проте стипендію не отримує. 
Поскільки ОСОБА_2 навчається у вищому навчальному закладі, йому необхідні кошти на навчання, проживання, інші потреби, які полягають у купівлі книг, канцелярського приладдя, а враховуючи, що син не працює, тому виникає обов`язок батьків по утриманню повнолітніх дітей, які продовжуються навчання.
З таких підстав просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) , але не менше 5 000 грн щомісячно, до 05 числа кожного місяця, починаючи з повноліття дитини з 15 квітня 2020 року і до досягнення сином 23 років до закінчення ним навчання.
01 лютого 2021 року представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , який продовжує навчання, аліменти на утримання повнолітнього сина, в розмірі 5 000 грн щомісячно, до 5 числа кожного місяця, починаючи з повноліття дитини з 15 квітня 2020 року і закінчення ним навчання та до досягнення сином 23 років.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь повнолітнього сина ОСОБА_2 аліменти у зв`язку з продовженням сином навчання, у розмірі 2 500 грн щомісячно, з індексацією вказаної суми, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не більше, як до досягнення сином двадцятитрирічного віку.
В іншій частині позову – відмовлено.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є працездатною особою та має доходи, може надавати утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а враховуючи, що позивач, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги від свого батька з урахуванням вартості навчання, необхідності витрат на підручники, канцелярію та інші потреби, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у зв`язку з навчанням повнолітнім сином навчання – у розмірі 2 500 грн щомісячно, з індексацією вказаної суми, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не більш, як до досягнення ним двадцятитрирічного віку. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення у справі незаконне, ухвалено з підстав передбачених ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України , неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому просив рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, який відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_2 .
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції помилкового прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи. Вказує, що у запереченнях на позовну заяву погоджувався із сумою 2 500 грн аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання лише у разі задоволення зустрічного позову стосовно зменшення розміру аліментів, які вже стягуються з нього на двох дітей, оскільки вказаний зустрічний позов не був прийнятий, тому він змінив свою позицію та повністю заперечує проти присудження аліментів на період навчання.
Також зазначає, що суд неправильно підійшов до оцінки майнового стану ОСОБА_1 , оскільки стягнувши аліменти більше 5 000 грн, залишається близько 11 000 грн, та з урахуванням відрахувань у розмірі 2 500 грн., залишається сума, яка не є достатньою для нормального життя відповідача і він на даний час немає власного житла, а тому винаймає житло, що також потребує великих витрат.
Вказує, що не зрозуміло з яких підстав суд оцінював вартість навчання, адже ОСОБА_2 навчається безкоштовно, також відсутні будь-які відомості чи суд врахував рівень доходів позивачки, та той факт, що вона фактично живе за рахунок аліментів стягнутих з ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року залишити без змін, вважаючи апеляційну скаргу необгрунтованою, а доводи надуманими і вільним трактуванням рішення суду і норм закону. 
       Також представником ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подано 12 липня 2021 року до суду клопотання про приєднання доказів, в якому просила суд поновити строк подання доказів; приєднати раніше не заявлені і невідомі докази, що мають істотне значення для вирішення справи та спір у справі вирішити з урахуванням поданих доказів.
       Щодо клопотання про поновлення строку подання доказів. 
       Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
       Посилання представника позивача ОСОБА_3 на пропуск подання доказів до апеляційного суду, що законом передбачено продовження строків, у тому числі й на подання доказів, на строк дії карантину, апеляційним судом відхиляються, з урахуванням наступного.
       02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року N 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон N 540-IX). Відповідно до підпункту 3 пункту 12 цього Закону у Цивільному процесуальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436): розділ XII «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
        Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня на усій території України карантин.
       18 червня 2020 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон N 731-IX).
       Прикінцевими та перехідними положеннями Закону N 731-IX передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції Закону N 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими Кодексами), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.
       Закон N 731-IX набрав чинності 17 липня 2020 року, а тому строки, які були автоматично продовженні згідно із Законом N 540-IX, продовжуються до 06 серпня 2020 року.
       Таким чином, оскільки представник позивача ОСОБА_3 не надає будь-яких належних доказів неможливості звернутись до апеляційного суду із клопотанням про поновлення строку подання доказів, які зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
       Щодо приєднання раніше не заявлених та невідомих доказів, що мають істотне значення для вирішення справи.
       Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
       Представником позивача ОСОБА_3 до позовної заяви та уточненої позовної заяви копію чеку на суму 34 498,85 грн, видаткової накладної, оферти та кредитного договору щодо придбання ОСОБА_2 ноутбуку для навчання, не долучено. У позовній заяві не вказано, що позивач та його представник не мають змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою.
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
     Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивач вказує на незаконність і необгрунтованість апеляційної скарги, проте не зазначено щодо доказів, які не були долучені до позовної заяви.
       Колегія суддів не може прийняти надані представником позивача доказів: копію чеку на суму 34 498,85 грн, видаткової накладної, оферти та кредитного договору щодо придбання ОСОБА_2 ноутбуку для навчання, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та клопотання про долучення такого доказу до суду першої інстанції позивач та його представник не заявляли.
       Крім того, представник позивача ОСОБА_3 клопотання про долучення цих доказів у відзиві також не заявляла, а копія чеку та видаткова накладна свідчать про купівлю ноутбуку після прийняття рішення суду, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.
       Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку  про залишення без задоволення  апеляційної скарги по наступних підставах.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2008 року ОСОБА_1 усиновлено неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прізвище дитини змінено на « ОСОБА_9 », по батькові – на « ОСОБА_10 ».
Відповідно до свідоцтва про усиновлення Серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26 липня 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 досяг повноліття.
Згідно повідомлення від 04 вересня 2020 року за підписом секретаря Харківського національного університету радіоелектронніки, ОСОБА_2 зарахований студентом на перший курс Харківського національного університету радіоелектронніки, денна форма навчання.
Також встановлено, що ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за місцем свого навчання у м. Харкові.
Доказів на підтвердження отримання повнолітнім сином ОСОБА_13 стипендії або на підтвердження того, що останній, працює та не потребує матеріальної допомоги, - матеріали справи не містять.
       Крім того, із матеріалів справи вбачається, згідно електронної декларації дохід відповідача за 2019 рік склав близько 160 033 грн. і в 2019 році він придбав мотоцикл (мопед) вартістю 36 200 грн.
Згідно довідки № 184 від 28 грудня 2020 року, виданої Тво керівника Головного центру підготовки особового складу імені генерала –майора Ігоря Момота, ( в/ч НОМЕР_2 ) , вбачається що за період з січня по грудень 2020 року заробітна плата становить 226 208,26 грн., з яких стягувались аліменти у розмірі 68 520,70 грн.
Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України  від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Це узгоджується із висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17 та у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.
Судом установлено, що на день звернення до суду ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , досягнув 18 років, навчається з 04 вересня 2020 року на денній формі навчання у вищому навчальному закладі – Харківському національному університеті радіоелектроніки, не працює. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_2 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.
Крім того, із матеріалів справи установлено, що відповідач є військовослужбовцем і проходить військову службу, отримує заробітну плату, яка згідно довідки № 184 від 28 грудня 2020 року, середньомісячна заробітна плата становить 18 850 грн і вказаний факт відповідачем не заперечується.
       Отже, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів в розмірі 2 500 грн враховано, що відповідач ОСОБА_1 є особою працездатного віку, отримує офіційних дохід, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Також суд першої інстанції взяв до уваги факт навчання ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  у вищому навчальному закладі за державним замовленням, неотримання ним стипендії, матеріальне становище матері та часткове визнання позову ОСОБА_1 , потреби ОСОБА_11 які пов`язані із навчанням та проживання за місцем навчання, а саме м. Харків.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів у розмірі 2 500 грн, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати як інтересам сина ОСОБА_11 , так і можливостям його батька, відповідача у справі.
       Крім того, суд зазначав, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Посилання в апеляційній скарзі, що у запереченнях на позовну заяву погоджувався із сумою 2 500 грн аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання лише у разі задоволення зустрічного позову стосовно зменшення розміру аліментів, які вже стягуються з нього на двох дітей, оскільки вказаний зустрічний позов не був прийнятий, тому він змінив свою позицію та повністю заперечує проти присудження аліментів на період навчання, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки предметом даного позову є стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання і відповідач у даній справі частково визнав позовні вимоги і не заперечував про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн без зазначення іншого.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що він сплачує кошти за орендоване житло і з нього стягуються аліменти по іншому рішення суду, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу сину ОСОБА_17 , який продовжує навчання.
       На підтвердження таких доводів апелянт до апеляційної скарги долучив відповідні докази, а саме, довідку № 51 від 07 травня 2021 року, декларацію ОСОБА_3 за 2019-2020 роки та договір оренди нерухомого майна від 05 квітня 2021 року.
       Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
       За приписами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 долучив до апеляційної скарги довідку № 51 від 07.05.2021 року, декларацію за 2019-2020 роки ОСОБА_3 та договір оренди нерухомого майна від 05 квітня 2021 року. Вказані докази не беруться до уваги, оскільки на момент звернення з відзивом, вказані докази (декларація ОСОБА_3 за 2019 – 2020 роки) були наявні у відповідача, однак, він не подав їх до суду першої інстанції. 
При цьому апелянт в апеляційній скарзі не обґрунтував причини не подання вказаних доказів до суду першої інстанції.
       Інші докази, долучені до апеляційної скарги також не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки договір оренди нерухомого майна було укладено 15 квітня 2021 року, після того як було прийняте оскаржуване рішення  тому такі докази не можуть бути враховані судом.
       Крім того, до суду першої інстанції відповідачем було подано відзив на позовну заяву з відповідними письмовими документами, в якому він не заперечував проти часткового задоволення позовних вимог.
       З урахуванням  вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст.12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні. 
       Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 375, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді :