Справа № 2-68/2011                                                 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В. 
Провадження № 22-ц/811/1934/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       30 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Ванівського О.М.
суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
при секретарі: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

       В травні 2020 року скаржник ОСОБА_1 звернулася в суд з даною скаргою, яку мотивує тим, що 02.06.2015 року Сокальським районним судом видано виконавчий лист №2-68/2011 про стягнення з боржника ОСОБА_2 у її користь заборгованості за договором позики в сумі 61640грн., що у еквіваленті на той час становило 4000 дол. США. 07.07.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого документа.
       В обґрунтування скарги зазначає, що згідно відповіді на її скарги до головного департаменту ДВС Міністерства юстиції України та інших, отримала відповідь управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області від 13.01.2021р. та 18.01.2021р., з яких вбачається, що за результатами вжитих державним виконавцем заходів боржником виконано рішення суду за 5 років виконавчого провадження на 4616грн. 08коп., що становить менше ніж 10 % від усієї суми боргу. Відтак, оскаржує бездіяльність державного виконавця, що полягає у не вжитті всіх заходів з виконання рішення суду, у строк та порядок передбачений Законом. 
       Просила визнати бездіяльність державного виконавця Зборівського районного відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Максимової Ю.І. щодо виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. – неправомірною та такою, що порушує права стягувача у цьому виконавчому провадженні, вимоги ст. 1 Протоколу 1 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зобов`язати державного виконавця Максимову Ю.І. негайно вжити всіх заходів примусового виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».
       Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.
       Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
       Вважає ухвалу суду незаконною. 
       Зазначає, що державний виконавець у даному виконавчому провадженні не вжив всіх заходів з виконання судового рішення по суті, у строк та в порядку передбаченому Законом, що порушує вимоги ст.1 Протоколу 1 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
       Вказує, що рішення суду з 61 640 грн. виконане лише в частині стягнення 4888, 81 грн, що є менше ніж на 10%. Отже рішення суду є невиконане не те що в повному обсязі , а на 90%, що вказує на недостатність заходів державних виконавців у цьому виконавчому провадженні.
       Просить скасувати ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021  року та ухвалити нове рішення, яким скаргу задоволити.
       06 серпня 2021 року Зборівський районний відділ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що державним виконавцем вчинено всіх заходів примусового виконання рішення, які передбачені ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» для забезпечення фактичного виконання, у зв`язку з чим боржником заборгованість погашена у повному обсязі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
       18 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив. Не погоджується з твердженням державного виконавця, що заборгованість погашена в повному обсязі, оскільки вважає, що державним виконавцем невірно визначено розмір заборгованості. 
       28 серпня 2021 року Зборівський районний відділ ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав клопотання про розгляд справи без участі представника.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з червня 2021 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.
За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін – на підставі наявних у справі даних та доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
       Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.         
       Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що в ході розгляду справи, судом не встановлено, а скаржником не доведено факту неправомірної бездіяльності державного виконавця Максимової Ю.І. при здійсненні виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа №2-68/2011 виданого 02.06.2015р. Сокальським районним судом, оскільки зокрема дослідженими матеріалами виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем здійснюються всі можливі заходи щодо виконання рішення суду.
       Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Встановлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 61640 грн., що в еквіваленті становить 4000 доларів США.
       02 червня 2015 року Сокальським районним судом видано виконавчий лист в справі №2-68/2011 про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 61640грн., що в еквіваленті становить 4000 доларів США.
       06 липня 2015року ОСОБА_1 звернулася до ВДВС Зборівського РУЮ із заявою про примусове виконання рішення суду.
       Постановою державного виконавця Непрілого М.Є. від 07 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-68/2011 виданого 02.06.2015р. Сокальським районним судом.
       05 серпня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та накладено арешт в Державному реєстрі нерухомого майна та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
       Відповідно до довідки виданої Гаї-за-Рудівської сільської ради №608 від 21.09.2015р. - ОСОБА_3 , зареєстрована в с. Гаї-за-Рудою, але за місцем реєстрації не проживає, будь - яке майно за нею не числиться, що також встановлено актом державного виконавця від 21.09.2015р.
       Згідно відповіді на запит наданої ДАІ Зборівського РВ УМВСУ 22.09.2015р. за боржником зареєстрований транспортний засіб Ford Escort, 1999 року випуску.
       Із відповіді УМВСУ в Тернопільській області від 12.10.2015р. постанова про розшук майна боржника не виконана, оскільки транспортний засіб 17.05.2013 року перереєстровано на іншу особу.
       05 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.
       11 грудня 2015 року державним виконавцем скеровано до Зборівського районного суду Тернопільської області падання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом.
       Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 30.11.2015р. вищевказане подання задоволено.
       Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 20.01.2016р. задоволено заяву боржника ОСОБА_3 та скасовано ухвалу суду від 30.11.2015р.
       04 липня 2016 року боржником на ім`я начальника Зборівського РДВС надавалися письмові пояснення щодо неможливості повністю погасити заборгованість у зв`язку із втратою нею постійної роботи у Р.Польща, оскільки її раніше було обмежено у праві виїзду за кордон. Постійної роботи у неї немає, жодного рухомого і нерухомого майна також.
       04 травня 2018 року державний виконавець повторно звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області з поданням щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та ухвалою від 14.05.2018р. у задоволенні подання відмовлено.
       Відповідно до отриманого витягу №00029018744 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, встановлено, що боржником 21.08.2019р. укладено шлюб та змінено прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
       Також встановлено, що з метою виявлення майна належного боржнику державним виконавцем неодноразово вчинялись запити в реєструючі органи.
       Відповідно до довідки від 21.12.2020р., що видана Залозецькою селищною радою, ОСОБА_6 чотири рази була одружена із громадянами України, в стосунках із своїми чоловіками була корисливою та меркантильною. ОСОБА_6 зареєстрована разом зі своєю матір`ю ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 2008р.н., в будинку який на праві власності належить матері ОСОБА_7 .
       Державним виконавцем неодноразово проводились перевірки майнового стану боржника за зареєстрованим місцем проживання, та встановленно, що за адресою с. Гаї за Рудою, Зборівського району, вказаною у виконавчому документі, у житловому будинку проживає мати боржника та син, з`ясовано, що боржник ОСОБА_9 за місцем реєстрації періодично не проживає, точна адреса місця її перебування не відома, майна належного боржнику на праві власності на яке слід звернути, стягнення, по місцю реєстрації не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 16.09.2020р.
       Згідно ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 24.02.2021р., задоволено подання державного виконавця та оголошено розшук боржника ОСОБА_2 .
       Із письмових пояснень боржника від 02.03.2021р., що надані на ім`я начальника Зборівського РВДВС, встановлено, що у таких боржник зазначає ,що у неї відсутнє рухоме чи не рухоме майно, доходу ніякого вона не отримує, не працює, у зв`язку з тим, що має ряд захворювань. Від сплати боргу вона не ухиляється, а регулярно сплачує по можливості. На її утриманні знаходиться 12 річний син, на утримання якого допомоги чи аліментів вона не утримує. Про наявність заборгованості перед ОСОБА_10 їй відомо, про відповідальність за невиконання рішення суду її попереджено.
       Відповідно до ухвали Зборівського районного суду Тернопільської області від 11.03.2021р., задоволено подання начальника Зборівського РВДВС та тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
       Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Згідно з ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
       Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
       Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.
       Згідно з ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» , виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права;  обов`язковості виконання рішень; законності  диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності;  гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження;  співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ч.8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
       Як вбачається з інформації про виконавче провадження (т.2 а.с. 4-10) з кінця 2015 року до травня 2018 року державними виконавцями не вчинялись жодні виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду.
У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу – у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, – і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвалу суду слід скасувати, постановити нове судове рішення, яким визнати бездіяльність державного виконавця Зборівського районного відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Максимової Ю.І. щодо виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. неправомірною. Зобов`язати державного виконавця Максимову Ю.І. вжити всіх заходів примусового виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».
       Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
       Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року – скасувати.
Постановити нове судове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати бездіяльність державного виконавця Зборівського районного відділу ДВС Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Максимової Ю.І. щодо виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. – неправомірною.
Зобов`язати державного виконавця Максимову Ю.І. вжити всіх заходів примусового виконання виконавчого листа №2-68/2011 у виконавчому провадженні №48034598 від 07.07.2015р. відповідно до ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження».
В задоволенні решти вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2021 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.
                                                                        
                                                                             Шеремета Н.О.