ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/371/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                            суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,
                          за участю секретаря:                        Яковіна Б.В.,              

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)", у якому просила: 
- визнати протиправним та скасувати наказ №207/ОС-20 від 09.12.2020;
- поновити позивача на посаді начальника дільниці-начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці слідчого ізолятора державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)";
- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2020 по 29.01.2021 у розмірі 22  661 грн. 68 коп.;
- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10  000 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.  
Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.           
Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.  
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 4  ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього  Кодексу  розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.  
 Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на службу в Державну кримінально-виконавчу службу до державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" на посаду начальника дільниці - начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці слідчого ізолятора з 03.03.2020 року.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2398/5 "Про оптимізацію діяльності установ виконання покарань" державну установу "Черкаська виправна колонія (№62)" вирішено оптимізувати шляхом консервації. 
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 05.10.2020 №3076/к "Про затвердження структури та штату державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" посада начальник дільниці - начальник відділення соціально-психологічної служби дільниці слідчого ізолятора, яку обіймала позивач, підлягала скороченню. 
Згідно з письмовим попередженням від 29.10.2020 відповідно до частини  четвертої статті 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2398/5 "Про оптимізацію діяльності установ виконання покарань", наказу Міністерства юстиції України від 05.10.2020 №3076/к "Про затвердження структури штату державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" та наказу ДУ "Черкаська виправна колонія (№62)"  від 27.10.2020 №178/ос-20 "Про попередження персоналу установи про можливе вивільнення", згідно ст. 492 Кодексу законів про працю України  позивача було письмово попереджено про  наступне вивільнення за п. 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України "Про Національну поліцію" через два місяці після ознайомлення з попередженням та запропоновано переведення на вакантну посаду старшого інспектора групи охорони державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)". Позивач погодилась із запропонованою пропозицією, про що зазначила у попередженні від 29.10.2020. 
Згідно з лікарським висновком Комунального некомерційного підприємства "Черкаський міський пологовий будинок "Центр матері і дитини" №607 від 01.12.2020 позивач є вагітною, термін вагітності  16 тижнів, рекомендована легка праця.
21.12.2020 позивач подала рапорт на ім`я в.о. начальника установи - начальника арештного дому державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" Горбенка С. про надання лікарського висновку №607 від 01.12.2020 та ознайомлення з ним ОСОБА_2 і виконуючого обов`язки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_3 . На рапорті міститься кутовий штамп державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" із зазначенням вхідного номера 5/216/в від 21.12.2020. 
Наказом відповідача державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" від 09.12.2020 №207/ОС-20 позивач була звільнена зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі  України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів з 30.12.2020.
Згідно лікарського висновку про переведення вагітної на іншу роботу №50 від 25.01.2021 комунального некомерційного підприємства "Черкаський міський пологовий будинок "Центр матері та дитини" термін вагітності позивача становить 24 неділі, рекомендована легка робота, уникати нервового навантаження.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини 8 статті 14 Закон України "Про Державну кримінально-виконавчу службу" від 23.06.2005 №2713-1V (далі - Закон №2713-1V), трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).
Згідно частини п`ятої статті 23 Закону №2713-1V  на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.
Відповідно до частини першої ст. 68 Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-V111 (далі - Закон №580-V111), у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Частина друга статті 68 Закону №580-V111 передбачає, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
Частина третя статті 68 Закону №580-V111 передбачає, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.
Згідно абзацу четвертого статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.   
Частиною другою  статті 235 КЗпП України  передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з письмовим попередженням від 29.10.2020 позивача було письмово попереджено про  наступне вивільнення за п. 4 частини 1 статті 77 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України "Про Національну поліцію" через два місяці після ознайомлення з попередженням та запропоновано переведення на вакантну посаду старшого інспектора групи охорони державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)". 
Згідно з лікарським висновком Комунального некомерційного підприємства "Черкаський міський пологовий будинок "Центр матері і дитини" №607 позивач є вагітною, термін вагітності  16 тижнів, рекомендована легка праця.
21.12.2020 року позивач подала рапорт на ім`я в.о. начальника установи - начальника арештного дому державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" Горбенка С. про надання лікарського висновку №607 від 01.12.2020 та ознайомлення з ним ОСОБА_2 і виконуючого обов`язки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_3 . На рапорті міститься кутовий штамп державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" із зазначенням вхідного номера 5/216/в від 21.12.2020. 
Проте наказом відповідача Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" від 09.12.2020 №207/ОС-20 позивач була звільнена зі служби в державній кримінально-виправній службі  України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів з 30.12.2020.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи, що згідно абзацу четвертого статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням, звільнення  позивача здійснено з порушенням вимог закону, тому наказ від 09.12.2020 №207/ОС-20 є протиправним і підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з якої була звільнена.  
У частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829.
Згідно пункту 25 вказаного Порядку особам рядового і начальницького складу, поновленим на службі або попередній посаді за рішенням суду у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням на іншу посаду, за час вимушеного прогулу виплата здійснюється з розрахунку середньоденного грошового забезпечення, яке особа рядового чи начальницького складу отримувала у місяці незаконного звільнення, або різниці в ньому за час перебування на нижчеоплачуваній посаді.
Отже середньоденне грошове забезпечення обраховується в залежності від кількості календарних днів у місяці звільнення зі служби.
Згідно з довідкою  державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)" від 16.04.2021 №8/606 середньоденне грошове забезпечення позивача за грудень 2020 року (місяць незаконного звільнення) складає 283,13 коп.
Щодо періоду вимушеного прогулу, то позивач просить стягнути грошове забезпечення за період вимушеного прогулу з 10.12.2020 по 29.01.2021 (день звернення до суду з позовом). 
Проте позивач звільнена 30.12.2020, отже грошове забезпечення за період з 10.12.2020 по 30.12.2020) не є вимушеним прогулом у зв`язку зі звільненням. 
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на посаді середній заробіток має бути стягнений за час вимушеного прогулу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасувати наказу №207/ОС-20 від 09.12.2020; поновлення позивача на посаді начальника дільниці-начальника відділення соціально-психологічної служби дільниці слідчого ізолятора державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)"; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2020 по 08.03.2021 у розмірі 19  252,84 грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 
Згідно з ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Черкаська виправна колонія (№62)"  - залишити без задоволення.                  
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.                                  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

            Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.

Повний текст постанови виготовлено - 29 липня 2021 року.