ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1192/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/239/21 Категорія: 310020000 	Смоляр О. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       29 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -
в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 17 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був розірваний рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 червня 2015 року. В період перебування у шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
11 червня 2016 року між ним та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 жовтня 2018 року. Від шлюбу народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 лютого 2018 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження ВП №58059387 і постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 14 лютого 2019 року звернуто стягнення на заробітну плату позивача.
Вказує, що 16 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Черкаського районного суду Черкаської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судовим наказом Черкаського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
На виконання судового наказу постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 28 жовтня 2020 року у виконавчому провадженні №63119484 звернуто стягнення на заробітну плату позивача.
Зазначає, що при винесенні рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обставини наявності у позивача ще однієї дитини на утримання якої з позивача стягується ј частина всіх видів доходу суду не були відомі, розгляд справи про стягнення аліментів відбувся без участі позивача.
Крім того, починаючи з 11 грудня 2020 року разом з ним почала проживати його матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером, не працездатна та потребує матеріальної допомоги.
На підставі наведеного просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј до 1/6 частини його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року позов задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року по справі № 707/1469/20 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням наявності у позивача зобов`язання забезпечувати належне матеріальне становище двох дітей, з урахуванням відомості про офіційне працевлаштування позивача та розмір його доходу, а також зважаючи на те, що відповідно до положень рівнозначний обов`язок щодо утримання дитини покладається як на позивача, так і на відповідача, з урахуванням того, що на даний час змінився матеріальний стан позивача, суд прийшов до висновку про наявність обґрунтованих та законних підстав для задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються , відповідно до судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року з ј до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову , вважаючи рішення суду незаконним та прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала на те, при задоволені позову суд виходив із того, що зміна матеріального становища у бік погіршення у зв`язку з утриманням двох дітей та сплатою на них відповідно аліментів. Суд прийняв доводи позивача, що це і було підставою зміни матеріального стану, проте суд прийшов до помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи. Посилання суду на те, що на момент видачі судового наказу на присудження аліментів на спільну з відповідачем дитину, суду не було відомо про наявність у ОСОБА_2 іншої неповнолітньої дитини, на яку він вже сплачує аліменти є абсолютно необгрунтованим. Судовий наказ позивачем не оскаржувався.
Також позивачем не було доведено зміни матеріального стану в сторону погіршення саме після присудження аліментів на сина ОСОБА_3 .
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.
       Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Крім того, на підставі судового наказу Черкаського районного суду Черкаської області 07.09.2020 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Постановою головного дежравного виконаця Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) від 28 жовтня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_2 по виконавчому провадження ВП №63219484.
       Згідно довідки про доходи 2ДПРЗ УДСНС України у Черкаській області № 6 від 29.01.2021 року, ОСОБА_2 , працюючий на посади старшого пожежного рятувальника, за період серпень 2020 року – січень 2021 року, нараховано грошове забезпечення в т.ч. натуральній формі (гривень) в сумі 70 473,39 грн., після утримання військового збору та відрахувань по сплаті аліментів ОСОБА_2 за цей період отримано 34 888,51 грн.
       Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
       Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
       Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки при винесенні судового наказу Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було враховано, що із нього стягуються аліменти згідно іншого рішення суду на іншого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також що з 11 грудня 2020 року з ним проживає його мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є пенсіонером і він надає їй матеріальну допомогу.
       Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
       При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
       Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів, або те, що порігшився стан зоров`я платника аліментів. 
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
       Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що зміна матеріального стану позивача, а саме при винесенні судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 не було враховано, що з нього стягуються аліментів за рішенням іншого суду на утримання іншого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ця обставина була на час винесення судового наказу. Судовий наказ позивачем не оспорювався у відповідному законом порядку.
       Крім того, позивачем не було надано належних доказів зміни (зменшення) матеріального стану. 
       Посилання позивача на те, що з ним проживає його мати та він надає їй матеріальну допомогу, матеріали справи не містять підтвердження того, що його мати потребує матеріальної допомоги та позивач надає їй матеріальну допомогу.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що мати позивача ОСОБА_7 , є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідчення № НОМЕР_1 , та отримує пенсію.
       Таким чином, суд першої інстанції у порушення зазначених вище вимог закону не врахував те, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, при наявності аліментних зобов`язань , а навпаки судами було встановлено збільшення доходів останнього. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також у зв`язку із недотриманням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.  374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову   ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Судді: