УХВАЛА
11 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 580/1241/19
адміністративне провадження № К/9901/27463/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Тацій Л.В., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі № 580/1241/19 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому позивач просила:
-  зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити не отриману вигоду (упущену вигоду) у розмірі 13 % річних на суму 45 572 грн 04 коп.;
-  зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити інфляційні витрати в сумі 49 116 грн 48 коп.;
-  зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити 3% річних від простроченої суми у сумі 10 511 грн 00 коп.;
-  зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити моральну шкоду в сумі 200 000 грн 00 коп.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2019, що залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.
Постановою Верховного Суду від 16.03.2020 касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення судів попередніх інстанцій скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.
15.04.2021 позивач направила до суду засобами поштового зв`язку заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди до 1  500 000 грн  00  коп.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 вказану заяву було повернуто позивачу.
Не погоджуючись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити її заяву від 15.04.2021.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.07.2021 залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 без змін.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернулася до Верховного Суду як суду касаційної інстанції із касаційною скаргою.
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, заявник ставить питання про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 у цій справі. 
Однак, як було вище зазначено, даною постановою залишено без змін ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, тому Суд звертає увагу скаржника, що окреме її касаційне оскарження є неможливим.
Перевіряючи правильність висновків судів попередніх інстанцій обґрунтованість доводів касаційної скарги, Верховний Суд керується такими мотивами.
Розглянувши касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо  рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
З матеріалів касаційної скарги встановлено, що спір в цій справі виник щодо повернення заяви про збільшення позовних вимог, у зв`язку з ненаданням заявником ОСОБА_1 доказів направлення копій заяви відповідачам.
Відповідно до частини сьомої статті 47 КАС України у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Вимоги вказаної процесуальної норми зобов`язують позивача при поданні заяви про збільшення або зменшення позовних вимог направляти копію такої заяви учасникам справи, а також встановлюють наслідки порушення цього обов`язку.
Судами встановлено, що при поданні до суду заяви про збільшення позовних вимог позивач не виконала вимоги частини сьомої статті 47 КАС України, а саме не надала доказів про направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, що стало підставою для винесення судом першої інстанції ухвали про повернення заяви.
Враховуючи те, що заявник при поданні до суду заяви про збільшення позовних вимог не виконала вимог процесуального закону (частина сьома статті 47 КАС України), не надала доказів про направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про повернення заяви про збільшення позовних вимог заявнику.
За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.
У касаційній скарзі відсутні посилання скаржниці на те, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Скаржниця жодним чином не обґрунтувала в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням нових, проблемних та раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права.
Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Відповідно до вимог частини третьої  статті 333 КАС України  Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених  статтями 280,  281,  287,  288  цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Керуючись статтями 248, 287, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2021 у справі №580/1241/19 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	С.Г. Стеценко В.М. Бевзенко  Л.В. Тацій