КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
11 серпня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 361/5481/19
провадження № 22-ц/824/10181/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
 
учасники справи:
 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни
 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня2021 року у складі судді Українця В.В.
 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Гаренко Н.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29 лютого 2016 року у розмірі 20 804,92 грн та 2 102 грн судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29 лютого 2016 року.
Указував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в указаній заяві.
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах установленого кредитного ліміту.
У свою чергу, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 14 червня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 20 804,92 грн, з яких: 15 420,95 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 383,97 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, 20 травня 2021 року представник позивача Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Звертає увагу на виписку по руху коштів відповідача, що міститься у матеріалах справи та яка, на думку позивача, є первинним бухгалтерським документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів банку.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  п. 1                  ч. 1  ст. 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що  розрахунку заборгованості про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за тілом кредиту матеріали справи не містять, а розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентами, пенею і штрафами є необґрунтованим.
Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 29 лютого 2016 року відповідачем підписана анкета-заява №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Згідно інформації, викладеної в указаній заяві, ОСОБА_1 висловив свою згоду на те, що така заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
На підтвердження факту укладення кредитного договору, банком надано копію анкети-заяви від 29 лютого 2016 року, розрахунки заборгованості станом на 14 червня 2020 року, виписку по рахунку станом на 01 червня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також копію паспорта відповідача.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 червня 2020 року становить 20 804, 92 грн, з яких:              15 420,95 грн - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 383,97 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів. 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.
При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви від 29 лютого 2016 року, розрахунок заборгованості станом на 14 червня 2020 року, виписку по рахунку станом на 01 червня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копію паспорта відповідача.
В анкеті-заяві №б/н від 29 лютого 2016 рокупроцентна ставка не зазначена та не визначено тип банківської картки, яку отримав відповідач.
З наданого стороною позивача витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не убачається за можливе достовірно встановити, який саме тариф передбачений для карти відповідача та, відповідно, на яких умовах укладався кредитний договір, оскільки в наданому витягу наведено 4 різновиди тарифів.
Також позивачем не надано до суду доказів ознайомлення ОСОБА_1 з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що в сукупності із анкетою-заявою, свідчило би про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг.
Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також не містять підтверджень того, що вказані документи на момент підписання відповідачем анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 дійшла висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У даному випадку до вказаних правовідносин не застосовується ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь яких редакціях, що розміщувались на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З наданих стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 14 червня 2020 року не виявляється за можливе встановити розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом. 
Отже, стороною позивача не зазначено у позовній заяві та не доведено належними та допустимими доказами під час розгляду справи обставини та умови, що стосуються правомірності  нарахування процентів за користування кредитом.
Таким чином, колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки матеріалами справи не підтверджено факту погодження сторонами розміру таких процентів.
Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та залишив поза увагою наявну у справі виписку по картковим рахункам відповідача, яка у сукупності з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти і довідкою про видані картки, свідчить про отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Так, з довідки про видані картки вбачається, що 29 лютого 2016 року                 ОСОБА_1 видано кредитну картку за номером НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2019 року.
У подальшому відповідачем отримано інші кредитні картки, а саме: від 10 січня 2017 року за номером НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2020 року; від 05 травня 2017 року за номером НОМЕР_3 зі строком дії до вересня 2020 року; від 17 травня 2017 року за номером НОМЕР_4 зі строком дії до лютого 2021 року.
Вказана довідка слугує підтвердженням неодноразового звернення відповідача до банку з метою відкриття карткового рахунку та отримання банківських послуг.
З довідки про зміну умов кредитування можна визначити, що відповідач за період з  29 лютого 2016 року по 19 грудня 2019 року користувався кредитним лімітом, збільшуючи або зменшуючи його у певні періоди часу.
Виписка по картковому рахунку, що є первинним обліковим документом, підтверджує факт користування ОСОБА_1 кредитними картками, зазначеними у Довідці про видані картки, а також факт використання останнім кредитних коштів, з огляду на що, колегія суддів доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку суми фактичної заборгованості (простроченого тіла кредиту) у розмірі 15 420,95, оскільки така сума є підтвердженою належними та допустимими доказами у справі.
Отже, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги докази, надані відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору, а саме: виписку по рахунку відповідача станом на 01 червня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видані картки.
Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Виходячи з викладеного, колегія уважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту досягнення між сторонами згоди про розмір відсотків за користування кредитом, а також ознайомлення позивача з Тарифами, Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, проте суд першої інстанції залишив поза увагою факт отримання відповідачем кредитних карток та користування кредитними коштами, що підтверджується такими доказами як довідка про видані картки, довідка про зміну умов кредитування та виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 .
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту є таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, таке рішення у зазначеній частині підлягає скасуванню. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідно до частин другої та тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції  не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює змінює розподіл судових витрат.
У разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 15 420,95 грн, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 558 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 2 337 грн, а всього - 3 895 грн.
Керуючись статями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 420, 95 грн.
В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2021 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 3 895 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

           Головуючий                                                                             В.А. Кравець
 
Судді                                                                                             О.В. Желепа
 
                                                                                                                   О.Ф. Мазурик