ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

23 липня 2021 року

м. Харків

Справа № 641/7878/19
Провадження № 22-ц/818/3541/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства  "Харківськкі теплові мережі"  до ОСОБА_1  про стягнення  заборгованості за спожиту теплову енергію, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 на  рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року,-
 в с т а н о в и в:
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» 30 вересня 2019 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 75 107,94 грн. за період з грудня 2016 року по квітень 2019 року, а також понесених судових витрат на сплату судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.10.2010 між фізичною особою ОСОБА_1 та КП «Харківські теплові мережі» укладено договір про постачання теплової енергії в належні відповідачеві приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач здійснював подачу теплової енергії відповідачу за вказаною адресою згідно з умовами договору та направляв відповідачеві рахунки для оплати за спожиту теплову енергію по особовому рахунку НОМЕР_1 , однак відповідач рахунки не оплачував, що призвело до виникнення заборгованості за період з грудня 2016 по квітень 2019 року у розмірі 75 107 грн. 94 коп.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, пославшись на те, що позивачем не доведено надання теплової енергії у зазначеному ним обсязі. Також послався на те, що не отримував рахунків-фактур та актів звіряння відпуску-отримання теплової енергії, які були направлені позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки з 05.02.2011 проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 . Крім того, приміщення не обладнані приладами обліку, тому об`єм спожитої теплової енергії розраховується відповідно до загальної площі приміщень. Площа нежитлових приміщень 1-го поверху № 84-1—84-6 в літ. «А-5» за адресою: АДРЕСА_4 , становить 123, 1 кв.м., а ні 128, 2 кв.м., як помилково зазначив позивач, що призвело до неправильного нарахування оплати за

теплову енергію. Крім того, зазначив, що з 31 серпня 2018 року він не є власником вказаних приміщень, приміщення перейшли у власність ОСОБА_3 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з грудня 2016 по серпень 2018 року включно в розмірі 47 899 грн. 72 коп. та судовий збір в сумі 1 223 грн. 60 коп. 
Судове рішення мотивовано тим, що доказів сплати послуг з постачання теплової енергії відповідно до умов договору за період перебування житлових приміщень у власності відповідача, а саме з грудня 2016 по серпень 2018 року, відповідач суду не надав, наданих позивачем доказів не спростував. За таких обставин суд вважав необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09.03.2021 в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування скарги зазначає, що оскільки приміщення в будинку АДРЕСА_4 , які належала відповідачу, не обладнані приладами обліку тепла, то об`єм спожитої теплової енергії визначається розрахунковим способом, який залежить від загальної площі приміщення. У зв`язку з цим, вказує, що в договорі купівлі – продажу теплової енергії № 13723 від 01.10.2010 між ОСОБА_1 та КП «ХТМ» помилково вказана площа приміщень як 128,2 кв.м., тоді як справді ця площа складала 123,1 кв.м. На підтвердження надає витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Вважає, що судом цей факт безпідставно не досліджено.
Загалом підкреслює, що позов не містить достатнього викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Вважає докази, надані позивачем не є беззаперечними.
На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від КП «ХТМ», в якому представник просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що з боку відповідача не було надано відповідних документів на підставі яких було змінена загальна площа опалення, крім того відсутні будь – які звернення ОСОБА_1 з приводу необґрунтованості нарахувань під час надання послуг.
Згіднозі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що Споживачем- фізичною особою відповідачем ОСОБА_1 та КП «Харківські теплові мережі» в особі начальника філії «Харківтеплозбут», як Теплопостачальною організацією, укладено договір № 13723 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, особовий рахунок № НОМЕР_2 , в належні відповідачеві приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 договору Споживач зобов`язаний здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді Теплопостачальній організації в потрібних споживачеві обсягах, а останній - оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. 

Обсяги постачання теплової енергії Споживачу визначені у Додатку 1 від 01.10.2010 до вказаного договору, який підписаний обома сторонами. Також обома сторонами складений та підписаний Акт розмежування міжбалансової належності і тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, до договору додана схема межі поділу теплової мережі, технічна характеристика теплотраси. 

Сторонами підписаний Додаток 4 до договору – перелік об`єктів теплоспоживання за адресою: АДРЕСА_5 , в якому узгоджено об`єкт теплоспоживання - аптека, облік споживання теплової енергії - розрахунковим способом, зазначено навантаження, площа – 128, 20 кв.м.
В договорі зазначена адреса Споживача- ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості.
Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступного.
Статтями 20, 21 Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
01.10.2010 між сторонами по справі було укладено договір про постачання теплової енергії № 17700-8901, відповідно до умов якого КП «Харківські теплові мережі» в особі начальника філії «Харківтеплозбут» зобов`язалось постачати до вищевказаного приміщення теплову енергію, а відповідач оплачувати її вартість в терміни, передбачені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунки обсягів постачання теплової енергії споживачу.
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», який безпосередньо регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Разом із тим, житлово-комунальні послуги, що надаються виконавцем споживачам, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а тому в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, споживач має право на перерахунок (зменшення) розміру плати за надані послуги в порядку, визначеному договором або законодавством (ст. ст. 16, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
При цьому факт ненадання послуг або зниження їх якості повинен бути зафіксований належним чином.
Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі порушення виконавцем умов договору, споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Форма акта-претензії затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».
Матеріали справи не містять жодних даних про те, що відповідач звертався до позивача з письмовою заявою про необґрунтовані нарахування за спожиту теплову енергію.
За таких обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність рахунків- фактур та актів – звіряння, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд апеляційної інстанції до уваги не бере.
Основним доводом апеляційної скарги відповідача є саме різниця опалюваної площі приміщення. ОСОБА_1 вказує, що в договорі договорі купівлі – продажу теплової енергії № 13723 від 01.10.2010 між ОСОБА_1 та КП «ХТМ» помилково вказана площа приміщень як 128,2 кв.м., тоді як справді ця площа складала 123,1 кв.м. 
На підтвердження цього надає Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 103).
З цього питання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 27 Правил надання послуги з постачання теплової енергії затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. N 830 споживач надає виконавцю (в даному випадку КП «ХТМ») інформацію про опалювану площу (об`єм) приміщення споживача. У разі зміни опалюваної площі (об`єму) приміщення споживача інформація про таку зміну разом з копією технічного паспорта приміщення надається виконавцю споживачем у місячний строк з метою подальшого внесення змін до договору.

 
З огляду на такі положення законодавства, та за відсутності у матеріалах справи належним чином оформленого, з відповідними додатками, звернення відповідача щодо зміни площі, судова колегія відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо неправильності нарахувань позивача у зв`язку із різницею у зазначенні площі приміщення.

 
Крім того, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є належним доказом зміни площі, в розуміння вимог чинного законодавства з цього питання, оскільки прямо передбачено надання копії технічного паспорта приміщення.

 
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

 
Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідачем не надано до суду, у тому числі під час апеляційного провадження, належних і допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Матеріалами справи доводи скарги не підтверджуються.
Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.3,10,12,13,89,351,367,368,374,375,382,384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну Савєльєва Валерія Васильовича, який діє в інтересах   ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук