Справа № 443/848/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Сливка С.І. 
Провадження № 22-ц/811/2529/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

13 вересня 2021 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
       головуючої - судді Копняк С.М.,
       суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Сливка С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ВАТ "Насінгосп "Ходорівський", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення коштів,-
в с т а н о в и л а:
       Позивач ОСОБА_1 звернувся в суду із позовом до Ліквідаційної комісії ВАТ Насінгосп «Ходорівський», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просив стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі 49 876,64 грн., в тому числі: 14 000, 00 грн. - сума боргу; інфляційні на суму 27 362, 64 грн.; 3% річних на суму 3 514, 00 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн., а також судові витрати.
       Позовні вимоги мотивував тим, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВС у Львівській області від 10.07.2013 року у кримінальному провадженні № 1201315020000528 встановлено, що відповідачами по справі було отримано від ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та позивача кошти на купівлю свинарника у селі Жирова Жидачівського району Львівської області у розмірі 33 000, 00 грн. Зазначав, що договір купівлі-продажу не укладався, а відповідачем - ОСОБА_3 було підроблено довідку про існування договору оренди з правом викупу вказаної будівлі. Стверджує, що кримінальним провадженням також встановлено, що ОСОБА_4 було повернуто його частину коштів – 4 950,00 грн., а позивача частину в сумі 14000, 00 грн. повернуто не було. Крім того, зазначає, що з відповіді прокуратури Львівської області № 09-3574-16 від 17.03.2016 року вбачається, що його не визнано потерпілим, оскільки він не був учасником процесу та не наділений правом на оскарження судових рішень. Також, зазначав, що незаконними та протиправними діями відповідачів, які заволоділи його коштами і тривалий час такі не повертають, чим поставили його в скрутне матеріальне становище, йому було завдано моральну шкоду на суму 5 000, 00 грн.
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не ґрунтується на повному з`ясуванні обставин справи, висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Вважає, що суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що не встановлено жодних договірних відносин між ОСОБА_1 та ТзОВ «Еліта» В той час, як досудове розслідування встановило, що ОСОБА_1 передав відповідачам кошти готівкою, що підтверджується матеріалами кримінальних проваджень, постановою слідчого від 10.07.2013 року про закриття кримінального провадження № 1201315020000528 від 14 червня 2013 року та відповіддю прокуратури Львівської області від 17 березня 2016 року встановлено. 
Окрім того, вимогою про повернення коштів ОСОБА_1 до відповідачів від 22 квітня 2016 року, він просив повернути кошти, надавши їм реквізити свого банківського рахунку, однак відповідачі вказану вимогу залишили без розгляду. Звертає увагу на те, що представник відповідача в судовому засіданні факт отримання ними готівкових коштів від ОСОБА_1 визнав та вказав, що кошти знаходяться на рахунках ТзОВ «Еліта». 
       Просить скасувати рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року та постановити нове, яким позов задовольнити, стягнути з відповідачів солідарно 49 876, 64 грн. та судові витрати.
       В свою чергу, 28 серпня 2021 року від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшов відзив (відзив від імені відповідачів підписав їх представник, адвокат Михайлюк Д.А. відповідно до Договору про надання правової) на апеляційну скаргу позивача, в якому, останні покликаючись на приписи статтей 356, 376 ЦПК України вважають, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не було надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на обгрунтування своїх вимог, не подано таких доказів і при поданні апеляційної скарги. Просять рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
       Відповідно до частини першої 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 49 876 грн. 64 коп. , що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до частини першої статті ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Такий випадок передбачено у чатині тринадцятій  ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України.
В той же час, ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
У відповідності до приписів частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
       Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
       До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
В силу положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із частинами першою - п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає. 
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Пленум Верховного Суд України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону. 
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в підтвердження заявлених позовних не подано жодних належним та допустимих доказів, і тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. 
З таким висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 82 ЦПК України передбачено підстави звільнення від доказування.
Так, зокрема обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
       Згідно пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
       Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
       Встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на вимоги статті 1212 ЦК України (Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави) та статті 1166 ЦК України (Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), а також на постанову про закриття кримінального провадження та лист прокуратури Львівської області.
       З матеріалів справи вбачається, що постановою слідчого СВ Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській області Климович А.М. від 10.07.2013 року (а.с.19, 20) закрито кримінальне провадження №1201315020000528 від 14.06.2013 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першої статті 190 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.
       У даній постанові зазначається, що 13.06.2013 року у Жидачівське РВ ГУМВСУ у Львівській області із прокуратури Жидачівського району надійшла заява ОСОБА_1 , написана на ім`я Генерального прокурора України про те, що вже п`ятий рік він не може добитися справедливості, так як голова ліквідаційної комісії НГ “Ходорівський ” видурила у них 33 000, 00 грн. за покупку свинарника і на даний час немає ні грошей, ні свинарника. Допитаний, як свідок ОСОБА_1 , повідомив, що у 2007 році з метою купівлі свинарника в с.Жирова у ліквідаційної комісії НГ “Ходорівський”, головою якого була ОСОБА_2 , він, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 давали частинами гроші для виготовлення документації на свинарник. На оформлення документів вони дали їй гроші в сумі близько 7 500, 00 грн. Після цього, як було зроблено витяг з БТІ, вони не змогли оплатити всю суму і витяг з БТІ був прострочений, після чого ОСОБА_2 знову зробила другий витяг і вони оплатили через “Райфазен банк Аваль” – 14 850, 00 грн. по платіжці, яку вона їм дала. По вині ОСОБА_2 було протерміновано знову витяг з БТІ і свинарник не було переоформлено. Після цього вона знову схотіла гроші за виготовлення витягу, але вони відмовились. Після цього вони звернулись в прокуратуру Жидачівського району, де була порушена кримінальна справа. Після розгляду даної справи ОСОБА_2 повернула певну суму грошових коштів ОСОБА_4 , а їм не повернула. Допитана, як свідок ОСОБА_2 показала, що з 2011 року працює бухгалтером ТзОВ “Еліта”. У 2008 році прийшли ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у ТзОВ “Еліта” і хотіли придбати свинарник. В подальшому ТзОВ “Еліта”, в особі директора ОСОБА_3 , дійшли спільної згоди на продаж їм свинарника, який знаходиться в с.Жирова. Дальше готувалися документи на продаж свинарника. З часу видачі витягу з БТІ покупцям необхідно було провести повну оплату протягом трьох місяців, однак вони цього не зробили, а заплатили лише суму у розмірі 14 850, 00 грн., а решту коштів обіцяли заплатити пізніше. У зв`язку з тим, що термін дії витягу закінчується вони неодноразово зверталися з листом щодо проведення повної оплати, однак відповіді на листи не отримували. В подальшому вони виготовили другий витяг з БТІ, однак вказані особи за час дії другого витягу також не оплатили всю суму, хоча вони їм про це нагадували. До закінчення терміну дії другого витягу покупці прийшли до них та запропонували їм надати всі необхідні документи на свинарник та повідомляли, що в подальшому решту суму заплатять, на що вони не погодились. Після розгляду кримінальної справи в суді, один з покупців – ОСОБА_4 звернувся із заявою про повернення його частини в сумі 4 950, 00 грн., яка ними була заплачена. ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не зверталися про повернення коштів, не надали реквізитів, щоб їх повернути. Дані кошти знаходяться на рахунку ТзОВ “Еліта” в банку. При зверненні заявників та надання необхідних реквізитів дані кошти будуть повернуті.
       Розслідуванням також встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_5 у 2009 році щодо вчинення шахрайських дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , внаслідок яких було видурено гроші в сумі 33 тис. гривень, прокуратурою Жидачівського району було прийнято рішення про порушення кримінальної справи за фактом службового підроблення та привласнення коштів ОСОБА_6 , шляхом зловживання службовими особами ТзОВ НГ «Еліта» своїм службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого ст. 366 , ч. ч. 1,2 ст. 191 КК України. У вказаній кримінальній справі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було визнано потерпілими від вказаних злочинних дій. Також за результатами перевірки, проведеної в порядку ст. 97 КПК України, прокуратурою Жидачівського району було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 191, 366 КК України, на підставі п. 2 ст.6 КПК України, про що ОСОБА_1 було повідомлено та роз`яснено порядок оскарження вказаного рішення у разі незгоди із ним. Постановою Жидачівського районного суду від 30 грудня 2010 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України було закрито, внаслідок акту амністії. З приводу звернень ОСОБА_1 йому надавались вичерпні відповіді Жидачівською прокуратурою, а також роз`яснювалось йому право звернутися до суду із цивільним позовом до ТзОВ НГ «Еліта» щодо невиконання ними покладених на них цивільно - правових зобов`язань. 
       Як вбачається з листа - відповіді прокуратури Львівської області № 09-3574-16 від 17.03.2016 року (а.с. 21-22), адресованого ОСОБА_1 , його повідомлено, що постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 366, астиною другою статті 191 КК України, на підставі пунту ”є” статті 1 Закону України “Про амністію” від 12.12.2008 року, а кримінальну справу провадженням закрито. ОСОБА_3 обвинувачувався у тому, що він, працюючи на посаді директора ТзОВ “Еліта”, будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями 20.06.2007 року видав ОСОБА_7 довідку № 48, у яку було внесено завідомо недостовірні відомості про те, що між ОСОБА_5 та ТзОВ “Еліта” укладено договір оренди з правом викупу тваринницького приміщення (колишнього свинарника). Крім цього, ОСОБА_3 працюючи на посаді директора ТзОВ “Еліта”, будучи службовою особою, що наділена організаційно-розпорядчими повноваженнями, після перерахування ОСОБА_8 08.10.2008 року на рахунок ТзОВ “Еліта” 14 850, 00 грн., як оплати за купівлю свинарника, однак договорів купівлі-продажу чи оренди вказаного приміщення укладено між ними не було. Перераховані кошти у сумі 14 850, 00 грн. Василів розтратив. Як зазначено у даному листі, у даній кримінальній справі ОСОБА_1 відповідно до статті 49 КПК України (в редакції 1960 року) потерпілим не визнавався, а відтак, не був учасником процесу, який наділений правом оскарження вказаного рішення в апеляційному чи касаційному порядку. Постанова Жидачівського районного суду Львівської області від 30.12.2010 року стосовно ОСОБА_3 учасниками процесу не оскаржувалась та набрала законної сили.
       З урахуванням положень статті 82 ЦПК України, обставини зазначені у постанові слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, не звільняють позивача від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у позовній заяві.
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.        Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Як уже зазначалось вище, в обґрунтування позовних вимог, позивачем надано лише копію вищезгаданої постанови про закриття кримінального провадження та копію листа прокуратури Львівської області від 17.03.2016 року, у яких йдеться про кошти в сумі 14 850 грн., що були надані ТзОВ «Еліта» на купівлю свинарника.
       Разом з тим, позивачем не підтверджено жодними іншими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт надання ним грошових коштів відповідачу - Ліквідаційній комісії ВАТ "Насінгосп "Ходорівський" на купівлю свинарника у сумі 14 000, 00 грн. 
       Крім того, колегією суддів встановлено, що в судовому засіданні в суді першої інстанції представник відповідача визнав факт звернення ОСОБА_1 із вимогою про повернення коштів, однак ОСОБА_1 не зазначив банківських реквізитів, на які слід перерахувати кошти, а також не подав доказів на підтвердження суми коштів, які просив повернути.
        Одночасно, колегія суддів критично оцінює доводи позивача стосовно неповернення його частини коштів, оскільки останнім не надано доказів належного звернення до відповідачів (із зазначенням необхідної інформації, долученням необхідних документів) та відмови відповідача у поверненні грошових коштів.
       Окрім того, за змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Пунктами 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
       Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Однак, позивач не надав суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди.
       До того ж, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач жодним чином не обґрунтовує розмір грошового відшкодування такої.
       Мотиви апеляційної скарги, які є ідентичні доводам позовної заяви вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки під час вирішення справи правильно застосовано до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). 
       Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 13 вересня 2021 року.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 червня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
       Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року.
Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.