ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«06» вересня 2021 року

м. Харків

справа № 637/795/20

провадження № 22ц/818/3399/21 

 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Котелевець А. В., Хорошевського О.М., 
за участю секретарів – Дмитренко А.Ю., Колосовської А. Р.,
учасники справи: 
заявниця – ОСОБА_1 , представник заявниці – ОСОБА_2 
заінтересовані особи – Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Кредитна спілка «Карат», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (виключений судом першої інстанції зі складу учасників справи у зв`язку зі смертю)
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року в складі судді Островської Н.І.
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Кредитної спілки «Карат», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (виключений судом першої інстанції зі складу учасників справи у зв`язку зі смертю), про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року стягнуто солідарно з неї, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Карат» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 9268 від 15 травня 2008 року у розмірі 99 123, 12 грн. 

Також, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2009 року стягнуто солідарно з неї, ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Карат» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 9140 від 24 квітня 2008 року у розмірі 71 235,38 грн.

Вказала, що 19 грудня 2009 року та 09 січня 2010 року Кредитна спілка «Карат» звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Харківської області з виконавчими листами № 2-463/09, № 2-462/09, виданими на виконання зазначених рішень.

Зазначила, що у липні 2020 року на її адресу надійшла постанова Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07 липня 2020 року у виконавчому провадженні № 58496900 з примусового виконання виконавчого листа № 2-463/09, виданого Шевченківським районним судом Харківської області 19 грудня 2009 року. Загальна сума заборгованості склала 240 557,49 грн.

Вказала, що станом на 2018 рік будь - яких виконавчих проваджень щодо неї на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську Головного територіального управління юстиції в Харківській області не перебувало, що підтверджується листом виконавчої служби від 14 серпня 2018 року та рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2018 року у справі № 637/1219/18.

Також, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську Головного територіального управління юстиції в Харківській області не має будь-якої інформації з приводу звернень стягувача Кредитної спілки «Карат» після 19 грудня 2009 року та 09 січня 2010 року, а також повернення на їх адресу виконавчих документів № 2-463/09, № 2-462/09, про що повідомив її листом від 01 червня 2020 року.

Зазначила, що строки для пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів № 2-463/09 від 19 грудня 2009 року та № 2-462/09 від 09 січня 2010 року, виданих Шевченківським районним судом Харківської області, спливли.

Просила визнати виконавчі листи № 2-463/19 від 19 грудня 2009 року та № 2-462/09 від 09 січня 2010 року, видані Шевченківським районним судом Харківської області такими, що не підлягають виконанню в зв`язку із закінченням строків для пред`явлення їх до виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року, в якій ухвалою Шевченківського районного суду Харківської  області від  04  березня 2021 року виправлено описку, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з ‘ясував обставини у справі, не врахував, що виконавчі листи не містять відміток щодо отримання їх державним виконавцем з Кредитної спілки «Карат». Державний виконавець не надав виконавчі провадження з часу видачі виконавчих листів до часу останнього звернення стягувача у 2019 році, пояснивши це їхнім знищенням. Тобто, державний виконавець не зміг підтвердити факт надходження до виконавчої служби виконавчих листів від 09 січня 2010 року та 19 грудня 2009 року. Стягувач також не надав суду постанов про відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами від 09 січня 2010 року та 19 грудня 2009 року за його заявами у 2012 році. На підставі виконавчого листа № 2-462/09 від 09 січня 2010 року жодного стягнення зроблено не було. Жодного доказу знаходження виконавчих листів на виконанні до 22 грудня 2016 року суду не надано.

12 травня 2021 року від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду – законною, а апеляційну скаргу – необгрунтованою. При цьому зазначив, що виконавчі листи заявником пред`явлено до виконання з додержанням вимог чинного законодавства. Строк для пред`явлення спірних виконавчих листів закінчився 22 грудня 2019 року. Проте, виконавчі листи заявником були пред`явлені відповідно 27 лютого 2019 року та 04 жовтня 2019 року.

18 травня 2021 року від Кредитної спілки «Карат» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Кредитна спілка «Карат» вважала апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. При цьому вказала, що порушень вимог чинного законодавства з її боку при пред`явленні виконавчих листів не було. На теперішній час заборгованість не погашено, судове рішення не виконано. 

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, відсутні, оскільки строк пред`явлення їх до виконання не сплив.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року по справі № 2-463/09 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Карат» заборгованість за кредитним договором № 9268 від 15 травня 2008 року в розмірі 99 123,12 грн та судові витрати у розмірі 1111,23 грн. Рішення набрало законної сили 19 грудня 2009 року.

На виконання зазначеного рішення суду 19 грудня 2009 року Шевченківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 2-463/09, боржницею у якому вказано ОСОБА_1 (а. с. 6-7).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Карат» суму заборгованості за кредитним договором № 9140 від 24 квітня 2008 року у розмірі 71 235,38 грн, а також судові витрати у розмірі 832-,35 грн. Рішення набрало законної сили 09 січня 2010 року.

На виконання зазначеного рішення суду 09 січня 2010 року Шевченківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 2-462/09, боржницею у якому вказано ОСОБА_1 (а. с. 8-9).
У січні 2010 року Кредитна спілка «Карат» подала до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року, на підставі якої 18 січня 2010 року відкрито виконавче провадження №16705039 з примусового виконання виконавчого листа № 2-463 від 09 грудня 2009 року щодо ОСОБА_1 (а. с. 41, 43).

08 грудня 2010 року виконавчий лист № 2-463 від 09 грудня 2009 року повернуто стягувачу, оскільки він не здійснив авансування (а. с. 44).

У квітні 2012 року Кредитна спілка «Карат» подала до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області заяви про відкриття виконавчого провадження з виконання рішень Шевченківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2009 року та 23 грудня 2009 року (а. с. 46-48).

В подальшому у заявах від 17 грудня 2012 року Кредитна спілка «Карат» просила звернути стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях за виконавчими листами № 2-463/09 та № 2-462/09 (а. с. 51-52).

У вересні 2014 року, червні 2015 року, лютому 2016 року з ОСОБА_1 стягувались кошти у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 2-463 від 19 грудня 2009 року, що підтверджується випискою по рахунку кредитної спілки (а. с. 54-56).

З відміток на виконавчому листі № 2-463/09 вбачається, що 08 грудня 2010 року його повернуто на підставі пункту 4 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження». 07 травня 2012 року відмовлено на підставі статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». 22 грудня 2016 року виконавчий лист повернуто на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 7).

З відмітки на виконавчому листі № 2-462/09 також вбачається, що 22 грудня 2016 року виконавчий лист повернуто на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а. с. 76).

Станом на 14 серпня 2018 року будь-яких виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янську Головного територіального управління юстиції в Харківській області не перебувало, що підтверджується листом виконавчої служби від 14 серпня 2018 року № 20751/14.14-32 та рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року у справі № 637/1219/18 за її позовом про зняття арешту з майна (а. с. 13-14).

21 лютого 2019 року Кредитна спілка «Карат» подала до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-463/09 від 19 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка станом на 21 лютого 2019 року склала 100 234,35 грн (а. с. 57).

27 лютого 2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 58496900 з примусового виконання виконавчого листа № 2-463/09, виданого 19 грудня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Карат» заборгованості у розмірі 100 234,35 грн (а. с. 18-19).

29 серпня 2019 року Кредитна спілка «Карат» подала до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-462/09 від 23 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , яка станом на 29 серпня 2019 року склала 71 235,38 грн, та судових витрат у розмірі 832,35 грн (а. с. 58).

04 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження №60237248 з примусового виконання виконавчого листа №2-462/09, виданого 09 січня 2010 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Карат» заборгованості у розмірі 71 235,38 грн та судових витрат у розмірі 832,35 грн, а всього 72 067,73 грн (а. с. 20).

Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07 липня 2020 року у виконавчому провадженні № 58496900 з примусового виконання виконавчого листа № 2-463/09, виданого 19 грудня 2009 року, звернуто стягнення на доходи боржниці ОСОБА_1 у СФГ «Зоря» у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 240 557,49 грн (а. с. 11-12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Із змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 вбачається, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У частинах першій і другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,  та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, провадження № 61-45337св18.

Пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час видачі виконавчих листів від 19 грудня 2009 року та 09 січня 2010 року передбачено, що виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Згідно з пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 08 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Оскільки виконавчі листи видано 19 грудня 2009 року та 09 січня 2010 року, то строк пред`явлення їх до виконання становить три роки з дня набрання рішеннями законної сили.

Така правова властивість зазначених виконавчих документів зберігається надалі незалежно від наступної зміни відповідного законодавства.

Крім того, статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05 жовтня 2016 року, також передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Пунктом 1 частини 4, частиною 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Частиною 5 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Матеріали справи свідчать про те, що виконавчі листи № 2-463/09 від 19 грудня 2009 року та №2-462/09 від 09 січня 2010 року пред`являлись стягувачем до примусового виконання неодноразово, а саме виконавчий лист № 2-463/09 у 2010 році, 2012 році та 2019 році, виконавчий лист №2-462/09 у 2012 році та 2019 році. 

Як вбачається з останніх відміток державного виконавця на виконавчих листах № 2-463/09 від 19 грудня 2009 року та №2-462/09 від 09 січня 2010 року вони повернуті стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 22 грудня 2016 року.

Після повернення виконавчих документів стягувачу 22 грудня 2016 року відлік нового трирічного строку пред`явлення їх до виконання розпочався 23 грудня 2016 року та, відповідно, тривав до 23 грудня 2019 року.
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 не спростував того, що ОСОБА_1 не погасила заборгованість за кредитними договорами. При цьому він не був згодний з розміром цієї заборгованості, однак, в цій заяві це не було предметом розгляду.

Враховуючи, що Кредитна спілка «Карат» подала до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районі та м. Куп`янську Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) заяви про відкриття виконавчих проваджень 21 лютого 2019 року щодо виконавчого листа № 2-463/09 та 29 серпня 2019 року щодо виконавчого листа № 2-462/09, відсутні підстави вважати, що виконавчі листи пред`явлено до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення їх до виконання.

Інших підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, ОСОБА_1 не наведено та з матеріалів справи не вбачається.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Водночас, висновок суду першої інстанції щодо того, що пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є помилковим та суперечить раніше викладеним ним висновкам, однак з урахуванням того, що судом першої інстанції надана оцінка обставинам своєчасного пред`явлення виконавчих листів до виконання, такий висновок суду не вплинув на правильність вирішення цього питання. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що виконавчі листи не містять відміток щодо отримання їх державним виконавцем з Кредитної спілки «Карат», що факт надходження до виконавчої служби виконавчих листів не підтверджено, що стягувач не надав постанов про відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами за його заявами у 2012 році, що на підставі виконавчого листа № 2-462/09 від 09 січня 2010 року жодного стягнення зроблено не було, та жодного доказу знаходження виконавчих листів на виконанні до 22 грудня 2016 року суду не надано, судова колегія відхиляє, оскільки виконавчі листи містять відмітки державного виконавця про їх повернення 22 грудня 2016 року, що ОСОБА_1 та її представником не спростовано, і саме ця дата має значення для обчислення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання після їх переривання.

Посилання представника ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду з посиланням на статті 175, 176, 177, 184 ЦПК України, а справу розглянуто в порядку розділу VІ ЦПК України, що є підставою для скасування судового рішення судова колегія відхиляє, оскільки суд при розгляді справи керувався принципом верховенства права, не порушуючи права, свободи та інтереси учасників справи. Відповідні описки усунено на підставі ухвали суду. Як вбачається з змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 оскаржувала саме ухвалу суду. Крім того, статтею 376 ЦПК України не передбачена зазначена представником заявниці така підстава. Також, судова колегія звертає увагу на те, що ці посилання не були вимогами апеляційної скарги, яка розглядається суто в межах її доводів та вимог. Доповнень, змін до апеляційної скарги в межах строку її оскарження ОСОБА_1 не надано. Не було підстав і для застосування частини 4 статті 367 ЦПК України.

У зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. Підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 04 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                                 А. В. Котелевець

                                                                       О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.