УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/23170/19
Провадження № 22-ц/4820/342/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю: учасників справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/23170/19 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (в інтересах якого діє ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, ОСОБА_5 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 (в інтересах якого діє ОСОБА_3 ), яка подана його представником  ОСОБА_6 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року (суддя Чевилюк З.А.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляює самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про звернення стягнення на іпотечне майно.
В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до кредитного договору № 014/8711/82/14242 від 15.06.2007, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», було надано ОСОБА_5 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 85 000 доларів США на строк до 14 червня 2017 року із сплатою 13,5 % річних. В свою чергу позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором.
Забезпеченням виконання кредитних зобов`язань виступила майнова порука ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .
Так, 15 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально в установленому порядку, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .
Крім того, 15 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріально в установленому порядку, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцям на праві власності в рівних частках кожному.
19.11.2018 Летичівським районним судом Хмельницької області ухвалено рішення у справі № 678/194/18, відповідно до якого з ОСОБА_5 стягнуто на користь банку за кредитним договором № 014/8711/82/14242 від 15.06.2007, 70 833 долари США та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Однак, рішення суду є невиконаним.
Посилається на те, що кредитні зобов`язання невиконані, а кредитна заборгованість на 24.05.2019 складає 169 296,16 доларів США, в т.ч. заборгованість за кредитом - 70 833 долари США, заборгованість за відсотками - 98463,16 долари США.
Звертаючись до суду, позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно:
- квартиру загальною площею 66,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;
- квартиру, загальною площею 26,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.11.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року позов задоволено. Звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/8711/82/14242 від 15.06.2007 у сумі 169 296 доларів США 16 центів на предмет іпотеки: квартиру загальною площею-66,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; квартиру, загальною площею 26,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (опікун ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_3 судовий збір з кожного по 480,25 грн.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 грудня 2020 року виправлено описку в короткому тексті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, яке проголошено 16 грудня 2020 року, зазначивши відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , замість ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати, застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_5 . Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вказує, що позивач пред`явив даний позов з порушенням строків позовної давності та не надав належних доказів щодо наявності поважних причин для її поновлення. Крім того, як зазначає апелянт, позивачем не було надано доказів, які б доводили розмір заявленої позовної вимоги. Посилається на те, що судом не було досліджено скільки коштів було фактично сплачено боржником кредитору, та які відсотки і за який період нараховувались. Апелянт зазначає, що банком не було обґрунтовано співмірність обраного ним способу захисту.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду ОСОБА_2 (в інтересах якого діє ОСОБА_3 ) через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог стосовно ОСОБА_2 . Посилається на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що викладені в мотивувальній частині рішення обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що під час ухвалення рішення суд порушив принцип розумності та справедливості, оскільки не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. На думку апелянта, розрахунок заборгованості за кредитним договором здійснено неправильно, а розмір нарахувань заборгованості за відсотками та пенею є необґрунтованим. Зазначає, що ОСОБА_2 є недієздатною особою, над якою встановлено опіку, а іпотечне майно є його єдиним житлом. Посилається на те, що передана банку квартира, була набута у власність ОСОБА_2 у 2006 році, не за рахунок кредитних коштів, а за відсутності відомостей про можливість надання йому одночасно з вирішенням питання про виселення, іншого постійного житлового приміщення, є підставою для відмови у зверненні стягнення на іпотечне майно. 
АТ «Райффайзен Банк Аваль» подало відзиви на апеляційні скарги, в яких просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (в інтересах якого діє ОСОБА_3 ), подану його представником ОСОБА_6 , відхилити, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року залишити без змін. Вважає, що вказане вище рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а обставини, на які посилаються апелянти як на підставу для скасування рішення суду, ґрунтуються на припущеннях та не доведені жодними належними доказами.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала подану нею апеляційну скаргу.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримали подану адвокатом Дем`яновим Ю.М. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу.
Представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» Куриш В.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції просив апеляційні скарги залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені налженим чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що невиконання кредитного зобов`язання у встановлений боржником строк при наявності майнової поруки передбачає право кредитора звертати стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 169 296 доларів США 16 центів.
Проте, колегія суддів не може погодитись в повній мірі із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Встановлено, що 15 червня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір 014/8711/82/14242, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 85 000 доларів США на строк до 14 червня 2017 року із сплатою 13,5 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с. 9-12 т. 1).
З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором, 15.06.2007 ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, за умовами якого передала банку в іпотеку квартиру під номером АДРЕСА_5 . Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л.С. 03.06.2003 за р. №1375. Вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 401 261 грн (а.с. 14-16 т. 1).
Крім того, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором, 15.06.2007 ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 уклали з банком також договір іпотеки, за умовами якого передали банку в іпотеку квартиру під номером АДРЕСА_6 . Згідно з пунктом 1.2 договору іпотеки вказана квартира належить іпотекодавцям в рівних частках кожному на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.09.2006 КЕВ м. Хмельницького. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонаим в сумі 216 711 грн (а.с. 17-19 т. 1).
Позичальник ОСОБА_5 належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість.
З матеріалів справи також вбачається, що згідно із свідоцтвом про зміну імені від 20.10.2011 ОСОБА_7 після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с. 70 т. 2).
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.11.2017 ОСОБА_2 визнано недієздатним та встановлено оіпку над ним, опікуном призначено ОСОБА_3 (а.с. 66 т. 2).
19.11.2018 Летичівським районним судом Хмельницької області ухвалено заочне рішення у справі № 678/194/18, відповідно до якого з ОСОБА_5 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором №014/8711/82/14242 від 15.06.2007 в розмірі 70 833 долари США. Рішення суду не виконане.
У травні 2019 року банком на адресу відповідачів було направлено вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, у яких зазначив про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 24.05.2019, у розмірі 169 296 доларів США 16 центів, та у разі невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості банком буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 30-37 т. 2).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14)».
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Разом з цим, ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.
Згідно з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 921/730/13-г/3, при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням.
Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначало, що станом на 24.05.2019 заборгованість за кредитним договором становить 169 296 доларів США 16 центів, яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 70 833 долари США, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 98 463 долари СЩА 16 центів. Умовами кредитного договору визначено кінцеву дату повернення кредиту в повному обсязі 14 червня 2017 року.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 заявляли відповідні клопотання (а.с. 103 т. 1 а.с. 59 т. 2).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 15 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання (п. 5.1).
Пунктом 6.5. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за договором, кредитор має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, або одержати відшкодування збитків, або звернутись до майнових поручителів, відповідно до вимог чинного законодавства та відповідних договорів, що забезпечують зобов`язання позичальника за договором.
З розрахунку наданого позивачем вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору позичальником було сплачено у липні 2009 року, кінцевою датою повернення кредиту в повному обсязі є 14.06.2017, а банк звернувся в суд 23.08.2019.
Тому, з урахуванням наведених вище норм матеріального права, пред`явивши вимоги до майнових поручителів 23.08.2019, банком було пропущено позовну давність д вимог за щомісячними платежами, які повинні були здійснюватись до 23.08.2016. І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Разом з тим, вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими з 23.08.2016 по 14.06.2017 (в межах строку позовної давності) в розмірі 16 211 доларів США 86 центів, з яких 7631 доларів США 70 центів – заборгованість за кредитом, 8580 доларів США 16 центів – заборгованість за відсотками є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
З розрахунку заборгованості, наданого банком також слідує, що після закінчення строку кредитування 14.06.2017 банк продовжував нараховувати відсотки до 24.05.2019.
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, право банку на нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування припинилося, а тому позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення відсотків за період з 15.06.2017 по 24.05.2019 року задоволенню не підлягають.
Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Яким визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19) зроблено висновок про те, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.
Враховуючи наведене, та обставина, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не є підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.
За даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності також на інший об`єкт житлової нерухомості – 1/3 частини квартири у АДРЕСА_7 (відповідно до договору дарування від 10.12.2004), що виключає застосування до правовідносин у цій справі вимог вказаного Закону (а.с. 208 т. 1).
Разом з тим, належна відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 квартира під номером АДРЕСА_6 , яка є предметом іпотеки, не придбана за рахунок кредитних коштів, має загальну площу 43,8 кв.м., вона використовується відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна відповідачі, в т.ч. ОСОБА_4 , на праві власності не мають, що підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Таким чином, позовні вимоги банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л.С. 03.06.2003 за р. № 1375, та квартиру АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого КЕВ м. Хмельницького 26.09.2006, підлягають задоволенню, та судове рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_6 не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають частковому задоволенню.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_6 на те, що банк, пред`явивши 14.05.2009 боржнику досудову вимогу банку про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом.
Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника та її наслідків залежить від змісту такої вимоги.
Із матеріалів цивільної справи № 2-2218/6192/11 за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Стець О.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вбачається, що попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 014/8711/82/14242 від 15.06.2007, направлена на адресу позичальника ОСОБА_5 13.05.2009 та отримане нею 14.05.2009, за своїм змістом є інформуванням про існування простроченої заборгованості за кредитом та попередженням про необхідність її сплати. А тому, така вимога не є вимогою про дострокове повернення кредиту.
Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, оскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.
Зазначене положення може враховуватися лише в разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягає стягненню по 480 грн 25 коп судового збору з кожного. Крім того, з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню по 1 119 грн 80 коп судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (9,57%).
З врахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи та звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 480 грн 25 коп (згідно платіжного доручення № 7017 від 19.08.2019) слід компенсувати АТ «Райффайзен Банк Аваль» за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.
Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18). 
А тому, з врахуванням того, що при подачі позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачено лише 1921 грн судового збору (як за вимоги немайнового характеру), з відповідача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 60 477 грн 82 коп, пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено (90,43 %).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 (в інтересах якого діє ОСОБА_3 ), яка подана його представником ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2020 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:
Позов задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/8711/82/14242 від 15.06.2007 в розмірі 16 211 доларів США 86 центів, з яких 7631 доларів США 70 центів – заборгованість за кредитом, 8580 доларів США 16 центів – заборгованість за відсотками:
- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 15.06.2007, де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження;
- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_8 , яка є предметом іпотеки за договором іпотеки від 15.06.2007, де іпотекодавцем є ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Судове рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_8 не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 03.06.2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Лєскова, 9, 01011, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14305909) по 480 грн 25 коп судового збору з кожного.
Компенсувати Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» сплачений ним судовий збір в розмірі 480 грн 25 коп (згідно платіжного доручення № 7017 від 19.08.2019) за рахунок держави в порядку, визначеному КМУ.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави по 1 119 грн 80 коп судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави 60 477 грн 82 коп судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай