СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р.                                                                     Справа № 917/40/21  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Чернота Л.Ф. , суддя  Попков Д.О. 
при секретарі Казаковій О.В.
за участю представників сторін:
позивача – не з`явився, 
відповідача – Байва О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.1475) на рішення господарського суду  Полтавської  області від 02.04.2021 (суддя Пушко І.І., повний текст складено 02.04.2021) у справі №917/40/21
за позовною заявою  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01601
до  Комунального підприємства “Миргородтеплоенерго” Миргородської міської ради, пров. Луговий, 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600
про  стягнення 484  121,88 грн., 

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Полтавської  області з позовом до Комунального підприємства “Миргородтеплоенерго” Миргородської міської ради про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 5247/18-КП-24 від 03.10.2018 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог         №39/55-2184-21 від 19.03.2021, а.с.119 т.4) у розмірі  484121,88 грн., з яких:  353923,64 грн. - пеня, 63782,18 грн. - 3% річні,  66416,06 грн. - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення п.6.1 договору №5247/18-КП-24 від 03.10.2018, не своєчасно виконав свої зобов`язання з оплати поставленого у період з жовтня 2018 по квітень 2019 природного газу, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача 3% річних, інфляційні втрати на підставі ч.2  ст.625 Цивільного кодексу України,  ст.230 Господарського кодексу України  та пеню на підставі п.8.2 договору.

Рішенням Господарського суду Полтавської  області від 02.04.2021 у справі №917/40/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства “Миргородтеплоенерго” Миргородської міської ради на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 176 961,82 грн. пені, 63  782,18 грн. 3% річних, 66  416,06 грн. інфляційних втрат. В іншій частині вимог - в задоволенні позову відмовлено. 
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат задоволені судом першої інстанції в повному обсязі, з посиланням на їх обґрунтованість та арифметичну вірність здійсненого позивачем  розрахунку.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені, Господарський суд Полтавської  області зазначив, що позивачем правомірно нарахована пеня згідно п.8.2 договору, виходячи із подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідному періоді прострочення. Однак, розглянувши заявлене відповідачем у відзиві на позов клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій  на 90%, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення та зменшив заявлену до стягнення пеню на 50% (стягнув з відповідача пеню в розмірі 176961,82 грн.).
Зменшуючи розмір пені на 50%, суд першої інстанції  врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (сплата основного боргу в повному обсязі), майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором постачання природного газу.

Позивач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 176961,82 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. 
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин  ст.233 Господарського кодексу України, не врахував інтереси позивача, не з`ясував всі обставини справи, а також не прийняв до уваги, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими у порівнянні із невиконаним відповідачем грошовим зобов`язанням. Позивач вважає, що скрутне фінансове становище відповідача не є винятковим випадком для зменшення розміру неустойки. 

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів позивача заперечує. Зазначає про те, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір заявленої до стягнення пені, врахувавши майновий стан відповідача, погашення ним основного боргу, прийняв до уваги причини несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання з оплати природного газу, механізм розрахунків за поставлений природний газ. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2021 у справі №917/40/21 – залишити без змін.  

В судове засідання 08.07.2021 позивач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.197 т.4).
Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило. 
Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації позивачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача  про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.    

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного  апеляційного господарського суду встановила наступне.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Полтавської  області з позовом до Комунального підприємства “Миргородтеплоенерго” Миргородської міської ради про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 5247/18-КП-24 від 03.10.2018 (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог         №39/55-2184-21 від 19.03.2021, а.с.119 т.4) у розмірі 484121,88 грн., з яких:  353923,64 грн. - пеня, 63782,18 грн. - 3% річні,  66416,06 грн. - інфляційні втрати. 
Рішенням Господарського суду Полтавської  області від 02.04.2021 у справі №917/40/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства “Миргородтеплоенерго” Миргородської міської ради на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 176 961,82 грн. пені, 63  782,18 грн. 3% річних, 66     416,06 грн. інфляційних втрат. В іншій частині вимог в задоволенні позову відмовлено. 

Рішення місцевого господарського суду оскаржується позивачем в частині відмови у стягненні 50% пені у розмірі 176 961,82 грн.  грн., у зв`язку із задоволенням судом першої інстанції клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до  ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених  статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність  підстав для застосування до спірних правовідносин сторін положень  ст.233 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи  вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%, яке міститься у відзиві на позов  (а.с.2-8 т.4).
В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач вказав на наступні обставини:
-відповідачем в період з 01.12.2020 по 15.01.2021 повністю погашено основний борг в розмірі 491307,69 грн.;
-прострочення оплати було спричинено несвоєчасними розрахунками споживачів за надані відповідачем послуги з постачання теплової енергії;
-підприємство відповідача є збитковим; на підтвердження свого фінансового становища відповідач надав звіти про фінансовий стан станом на 31.12.2018,  31.12.2019, 31.12.2020, а також звіти про фінансові результати за 2018, 2019, 2020 роки;
-скрутний  фінансовий стан підприємства спричинений застосуванням у 2016-2018 роках економічно необґрунтованих тарифів, які не забезпечували відшкодування витрат на виробництво теплової енергії;
-відповідач не може впливати на порядок розрахунків між сторонами, оскільки на державному рівні передбачено адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму проведення розрахунків з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та визначено порядок перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання. 

Судова колегія враховує наступне.
В частині 1  статті 230 Господарського кодексу України  визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно із частиною 4  статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Водночас за змістом частини 3  статті 509 Цивільного кодексу України  зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1  статті 627 Цивільного кодексу України  визначено, що відповідно до  статті 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених  статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3  статті 551 Цивільного кодексу України  про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. 
Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Згідно  частини 3  статті 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до  частини 1 статті 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
З аналізу наведених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3  ст. 551 ЦК України, ч. 1  ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

Судова колегія враховує ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання, в тому числі те, що на час звернення позивача до суду із цим позовом відповідач повністю розрахувався за поставлений в період з жовтня 2018 по січень 2019 природний газ.
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції сума основного боргу в розмірі 491307,69 грн. була повністю погашена відповідачем.
З розрахунків позивача, доданих до позову, вбачається, що відповідач систематично вживав заходів, спрямованих на погашення заборгованості, а саме,  майже кожного дня перераховував позивачу кошти в рахунок погашення боргу. 

Аналізуючи причини прострочення відповідачем оплати за поставлений газ, слід прийняти до уваги наступне.
За умовами п.1.2 договору №5247/18-КП-24 від 03.10.2018, поставлений природний газ використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. 
Причиною виникнення заборгованості відповідача перед позивачем є, зокрема, неоплата  споживачами боргу за одержану теплову енергію, на підтвердження чого відповідач надав суду довідки про стан розрахунків споживачів за надані послуги по КП “Миргородтеплоенерго” станом на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021 (а.с.99-101 т.4). 
Скрутне фінансове становище відповідача підтверджується звітами про фінансовий стан станом на 31.12.2018,  31.12.2019, 31.12.2020, а також звітами про фінансові результати за 2018, 2019, 2020 роки, відповідно до яких, збитки за 2018 рік складали 14856 тис. грн., за 2019 рік - 562 тис. грн., за 2020 – 10763 тис. грн. (а.с.54-59 т.4).
Відповідач є комунальним підприємством, що  створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та надає послуги за регульованою вартістю.
Збитковість підприємства зумовлена також поставкою теплової енергії за регульованими тарифами, які не є економічно обґрунтованими, у зв`язку з чим на підприємстві існувала та існує різниця в тарифах (різниця між повною собівартістю виробленої одиниці теплової енергії та встановленого тарифу на теплову енергію), яка щороку повинна відшкодовуватись за рахунок обласного бюджету. Як зазначає відповідач, відшкодування не проводяться вчасно, у 2020 році різниця  в тарифах в розмірі 15000 тис. грн. відшкодована не була.
Прострочення виконання зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства.

Судова колегія також приймає до уваги, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого, відповідно до п.3.1.1 Статуту КП «Миргородтеплоенерго» (а.с.39 т.4), є задоволення потреб населення м.Миргорода та смт. Велика Багачка, бюджетних установ та організацій, підприємств та інших споживачів у послугах з постачання теплової енергії і послугах з постачання гарячої води,  належної експлуатації об`єктів теплового господарства, стабільного функціонування котелень, теплових пунктів і теплових мереж. 
Таким чином, сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення, бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії.

В матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що свідчать про те, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань позивач зазнав збитків.

Враховуючи те, що природний газ, що постачається за спірним договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка  споживається    населенням, підприємствами/організаціями, приймаючи до уваги  фінансовий стан відповідача, причини неналежного виконання ним умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ, ступінь виконання зобов`язання (повну оплату основного  боргу),  а також відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок дій відповідача, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо наявних підстав для зменшення розміру пені на 50%, тобто до  176 961,82 грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про те, що в силу передбаченого нормативними актами порядку розрахунків відповідач не може впливати на порядок розрахунків по його банківських рахунках із спеціальним режимом використання, з огляду на те, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п.6.1. цього договору  в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу (п.п.2 п.6.3. договору).
За таких обставин, відповідач не обмежений в здійсненні розрахунків лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість власними коштами та міг впливати на стан розрахунку.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 21.11.2019 у справі №902/517/18.

Апеляційний суд також враховує, що позивач внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково отримує компенсацію нарахованими на підставі  ст.625 Цивільного кодексу України  інфляційними витратами та сумою 3% річних.
Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №925/259/19, від 12.02.2020 у справі №904/4067/18.

Доводи апелянта про те, що тяжкий фінансовий стан не є підставою для зменшення розміру пені, не можуть свідчити про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено судом в сукупності з іншими обставинами.
Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не врахував його інтереси,  зменшуючи розмір пені, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції проаналізовані та враховані обставини, визначені в  ст. 223 ГК України, ч. 3  статті 551 ЦК України, п.3  ст. 83 ГПК України.
Стягнення 50 % від заявленої в позові до стягнення суми пені, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача пені  в розмірі 176 961,82 грн.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема,  статей 551 Цивільного кодексу України  та  статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ (Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №925/74/19).

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків Господарського суду Полтавської області.
Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального  і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2021 року  у справі №917/40/21  без змін.
З урахуванням приписів  статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276,  282,  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2021 року  у справі №917/40/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.07.2021р.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков