ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1590/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.; 
Представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021
по справі №915/1590/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробничого підприємства “Еталон-Прилад”
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”,
про cтягнення грошових коштів у загальній сумі 856 292 грн. 45 коп.,
(суддя першої інстанції: Давченко Т.М., дата та місце ухвалення рішення: 25.05.2021, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

В грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Еталон-Прилад” (далі ? ТОВ “НВП “Еталон-Прилад”) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” (далі ? ВП “ЮУ АЕС”) грошових коштів у загальній сумі 856292 грн. 45 коп., із яких: 828000 грн. – основний борг; 19543 грн. 38 коп. – інфляційні втрати; 8749 грн. 07 коп. – 3 % річних, 
В обґрунтування позовних вимог ТОВ “Науково-виробниче підприємство “Еталон-Прилад” зазначило про неналежне виконання відповідачем грошових зобов?язань за укладеним між ними договором від 28.04.2020 № 53-123-01-20-06371 на постачання товару, а саме, зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем здійснені нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по даній справі позов ТОВ “Науково-виробничого підприємства “Еталон-Прилад” задоволено частково, стягнуто з ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь ТОВ “Науково-виробничого підприємства “Еталон-Прилад” грошові кошти у загальній сумі 828203 (вісімсот двадцять вісім тисяч двісті три) грн. 61 коп., із яких: 828000 (вісімсот двадцять вісім тисяч) грн. – основний борг; 203 (двісті три) грн. 61 коп. – 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 12423 (дванадцять тисяч чотириста двадцять три) грн. 05 коп, в задоволенні решти вимог відмовлено.
Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 у справі скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 203,61 грн. – 3% річних залишити без задоволення.
Так, ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” не погоджується з прийнятим рішення суду першої інстанції та вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
На думку заявника, судом першої інстанції неповно з`ясовано всі фактичні обставини справи та не досліджено докази, що мають значення для справи. Також апелянт зазначає, що суд не прийняв до уваги факт знаходження ДП  “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” у скрутному фінансовому становищі.
З посиланням на ст.614 Цивільного кодексу України, відповідач зазначає, що вина ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, як підстава для відповідальності, відсутня, а судом першої інстанції прийнято передчасне та необ`єктивне рішення.
Також в апеляційній скарзі заявник просить розглянути справу без участі свого представника.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №915/1590/20 за апеляційною скаргою Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021.
01.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ “Науково-виробничого підприємства “Еталон-Прилад” надійшов відзив на ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20.
У відзиві позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 призначено розгляд апеляційної скарги ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20 на: 13.09.2021 року об 11-00 год.
          Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді учасника колегії суддів Діброви Г.І. у відрядженні 13.09.2021, судове засідання призначене на 13.09.2021 року у даній  не відбулось, про що 13.09.2021 складено відповідну довідку.
Крім того, 13.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засідання.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 розгляд апеляційної скарги Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по даній справі призначено на: 15.09.2021 року об 12-00 год.
В судове засідання 15.09.2021 представники сторін не з`явились.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, з огляду на клопотання учасників справи про розгляд справи за відсутністю їх представників, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонам укладено договір від 28.04.2020 №53-123-01-20-06371 на постачання товару.
Згідно з умовами вказаного договору ТОВ “НВП “Еталон-Прилад” (постачальник)  зобов?язалося передати ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЮУ АЕС” (покупцю), а покупець ? прийняти і сплатити товар ? код CPV 38340000-0 по ДК 021:2015 – Прилади для вимірювання величин (Електровимірювальні прилади), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід?ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару ? не раніше 2018 року. Загальна вартість товару є твердою та складає 828000 грн. з ПДВ (п.п. 1.1, 2.1 договору).
Пунктом 3.2 договору передбачено, що з товаром постачальник надає покупцю:
- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ);
- електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановлену чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України “Про електронні документи та електронний документообіг” та “Про довірчі послуги” у строк, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН;   
- документ, який підтверджує якість товару (паспорт або керівництво з експлуатації або формуляр або декларація про відповідність або сертифікат якості або інше); 
- державний документ, який засвідчує державну атестацію (повірка чи калібрування чи державний документ відповідності) або відмітка у паспорті постачальником, пункт 8 спец. № 1 гарантійний лист постачальника.
Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п. 3.3 договору).
Відповідно до умов п. 5.1 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 “Про порядок приймання продукції по кількості” і П-7 “Про порядок приймання продукції по якості”, СОУ НАЕК 038:2017 “Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС”.
Згідно з умовами п 2.2 договору визначено, що оплата за ним відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару, згідно специфікації № 1 (додаток до договору № 1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2, 5.1 цього договору; пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.
Сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами та скріплення печаткою. Дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та закінчується 31.12.2021 (п.п. 12.1-12.2 договору). 
До договору сторонами укладено специфікацію №1, в якій погоджено поставку товарів загальною вартістю 828000 грн. з ПДВ, їх найменування, кількість та характеристики.
На виконання умов договору позивачем у період з 30.04.2020 по 30.09.2020 поставлено відповідачу визначений специфікацією №1 до договору товар на загальну суму 828000 грн. з ПДВ, згідно видаткових накладних: від 30.04.2020 № РН-0000214 на суму 228072 грн. з ПДВ; від 26.05.2020 № РН-0000255 на суму 134802 грн. з ПДВ; від 02.06.2020 № РН-0000270 на суму 29700 грн. з ПДВ; від 02.06.2020 № РН-0000269 на суму 206442 грн. з ПДВ; від 18.06.2020 № РН-0000316 на суму 34992 грн. з ПДВ; від 24.06.2020 № РН-0000333 на суму 22440 грн. з ПДВ; від 28.07.2020 № РН-0000421 на суму 142800 грн. з ПДВ; від 13.08.2020 № РН-0000469 на суму 11568 грн. з ПДВ; від 20.08.2020 № РН-0000491 на суму 14184 грн. з ПДВ; від 30.09.2020 № РН-0000581 на суму 3000 грн. з ПДВ.
Згідно витягу з ЄРПН № 10 на запит відповідача від 02.02.2021 № 10, поставки відображені позивачем у податковій звітності, поданій до ЄРПН, а саме: накладну від 30.04.2020 № РН-0000214 зареєстровано в ЄРПН 12.05.2020; від 26.05.2020 № РН-0000255 зареєстровано в ЄРПН 05.06.2020; від 02.06.2020 №РН-0000270, від 02.06.2020 №РН-0000269 та від 18.06.2020 № РН-0000316 зареєстровано в ЄРПН 23.06.2020; від 24.06.2020 № РН-0000333 зареєстровано в ЄРПН 01.07.2020; від 28.07.2020 №РН-0000421 зареєстровано в ЄРПН 11.08.2020; від 13.08.2020 № РН-0000469 зареєстровано в ЄРПН 28.08.2020; від 20.08.2020 №РН-0000491 зареєстровано в ЄРПН 01.09.2020; від 30.09.2020 № РН-0000581 зареєстровано в ЄРПН 12.10.2020.
За твердженнями позивача, щодо яких не заперечував відповідач, поставлений товар за специфікацією № 1 ВП “ЮУ АЕС” не оплачено і досі, внаслідок чого на даний час за відповідачем обліковується заборгованість у сумі 828000 грн. 
Вказані обставини стали підставою для звернення “Науково-виробничого підприємства “Еталон-Прилад” до Господарського суду Миколаївської області з відповідними позовними вимогами.
          Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Оскільки відповідачем оскаржується рішення   в частині 3% річних у розмірі 203,61 грн., з   урахуванням   ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України,   межами перегляду судом апеляційної інстанції є рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача саме 3% річних у сумі 203,61 грн.
Враховуючи межі перегляду справи №915/1590/20, стосовно доводів та вимог апеляційної скарги в частині відсутності підстав для стягнення 3% річних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до       ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.    
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.       530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг три відсотки річних та інфляційні втрати, є похідними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Крім того, судова колегія зазначає, що сторони чітко, на власний розсуд, погодили умови проведення розрахунків за послуги і не ставили їх в залежність від інших обставин, а умовами Договору не передбачено проведення відповідачем розрахунків за наявності відповідного фінансування.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за змістом частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У статті   614 Цивільного кодексу України   передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.
У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).
Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17.
Також суд першої інстанції слушно зазначив, що умовами договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов?язань за цим договором унаслідок настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили, такі як: повені, землетруси, пожежі, інші стихійні лиха, а також війни, воєнні дії), а також дій органів законодавчої, виконавчої владні підлеглих їм органів, що вступили в силу після укладання даного договору. Якщо будь-які з таких обставин безпосередньо вплинули на виконання зобов?язань у термін, встановлений у договорі, то цей термін відсувається відповідно до часу дії відповідної обставини. Форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії даного договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов?язана інформувати іншу сторону протягом 10 днів. Настання форс-мажорних обставин засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили. Недотримання терміну повідомлення про настання і припинення форс-мажорних обставин позбавляє відповідну сторону можливості посилатися на них як на причину невиконання своїх зобов?язань (п.п. 7.1-7.3 договору).
Такі умови договору кореспондуються з положеннями законодавства, згідно яких учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб?єкт господарювання за порушення господарського зобов?язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов?язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов??язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2     ст. 218 ГК України).
Разом з тим, в даному випадку відповідачем не подано суду доказів на підтвердження направлення ТОВ “НВП “Еталон-Прилад” повідомлення про настання обставин, передбачених пунктом 7.1 договору, зокрема, форс-мажорних обставин з відповідним доказом ? сертифікатом ТПП, у зв?язку з чим указані вище посилання відповідача судом відхиляються.
З огляду на вищевикладене, судовою колегією Південно-західного апеляційного господарськогос суду не приймаються до уваги доводи апелянта в частині перебування ДП «НАЕК «Енергоатом» в скрутоному фінансовому становищі, а також доводи щодо відсутності вини та відсутності підстав для притягенння відповідача до відповідальності, а висновок суду першої інстанції про обґрунтованість стягнення з відповідача 3% річних є вірним.
Крім того, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних, суд апеляційної інстанції погоджується з його правильністю та зазначає, що сума 3% річних на заборгованість в сумі 828000 грн. за період 16-18.12.2020 становить 203,61 грн. та підлягає стягненню на користь позивача.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційна скарга Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20  задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:          

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Южно-Українська атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2021 по справі №915/1590/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбаченими ст.ст.287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.09.2021 року.

Головуючий суддя:                                                                             Н.М. Принцевська
                                  
Судді:                                                                                                              Г.І. Діброва
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                    А.І. Ярош