ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

Додаткова постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/760/21 
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г.  (доповідач)
суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В.
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Василенко О.В. адвокат, ордер серія АЕ №  1068478  від 20.07.2021 р.;
від відповідача: Кузьменко В.Ю. адвокат, довіреність б/н  від 02.09.2019 р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” адвоката Василенко О.В. про ухвалення додаткового рішення  у справі №908/760/21 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон”, м. Дніпро
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар
про стягнення суми 437266,43 грн.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (далі - Відповідач) про стягнення 437 266,43 грн., яка складається з: 419 580,00 грн. - основного боргу, 13 552,44 грн. - інфляційних збитків, 4133,99 грн. – 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов  Договору поставки № 210(1)20УК/53-1210-01-20-09389 від 26.05.2020 в частині оплати поставленого товару.
Рішенням Господарського суду Запорізької області      від 15.06.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 
Стягнуто з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” суму 419 580 грн. 00 коп. основного боргу, 13 552      грн. 44 коп. інфляційних втрат, 4 133 грн. 99 коп. – 3 % річних та 6 559      грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору. 
Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині стягнення відсотків річних та інфляційних втрат, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція”, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення господарського суду      скасувати в частині стягнення 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків річних та витрат на правничу допомогу.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.08.2021 по справі № 908/760/21 апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2021 у справі  №908/760/21 – залишено без задоволення; рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2021 у справі  №908/760/21 – залишено без змін.
Судові витрати по справі Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” за подання апеляційної скарги на рішення суду покладені на заявника апеляційної скарги.    
31.08.2021 представником позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон”, адвокатом Василенко О.В. подано до Центрального апеляційного господарського суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка мотивована тим, що з першою заявою по суті справи заявляв про витрати на правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції (відзиві на апеляційну скаргу) заявляв про стягнення судових витрат на правничу допомогу і визначав орієнтовний розмір таких витрат, зауважував, що подасть відповідні докази в порядку ч.8 ст.129 ГПК України. При цьому копію договору про надання правової допомоги від 15.03.2021, копію протоколу узгодження договірної ціни до договору та копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг до договору позивач подавав суду першої інстанції, які долучено до справи. В свою чергу, разом із цим клопотання позивачем подається копія акту №2 приймання-передачі наданих послуг в суді апеляційної інстанції і докази направлення клопотання відповідачу. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.09.2021 розгляд заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” адвоката Василенко О.В.  про ухвалення додаткового рішення у справі № 908/760/21 призначено у судовому засіданні на 09.09.2021 на 10 год. 30 хв. 
Учасників процесу про призначення засідання щодо розгляду заяви про розподіл судових витрат у справі №908/760/21 повідомлено засобами електронного зв"язку.
08.09.2021 відповідачем засобами електронного зв"язку з накладенням кваліфікованого цифрового підпису подано заяву про участь його представника (адвоката Кузьменко Валерії Юріївни) в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою від 08.09.2021.
09.09.2021 на адресу Центрального апеляційного господарського суду засобами електронного зв"язку (оригінал надійшов 13.09.2021) подане клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач не погоджується із заявленим розміром витрат позивача на правничу допомогу; вказує, що за приписами ст.126 ГПК України такі витрати мають встановлюватись на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. 
Звертає увагу, що відповідно до п. 26 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019 у справі № 902/844/18, склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Вважає, що за результатом аналізу документів, наданих ТОВ "Технопарк-канон" на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, неможливо встановити, що адвокат Василенко Олексій Валерійович уповноважений представляти права та законні інтереси ТОВ "Технопарк-канон" саме у спорі з ВП ЗАЕС, що виник з виконання договору № 210 (1)20УК /53-121-01-20-09389 від 26.05.2020.
Крім того, відповідно до п. 3.1 договору від 15.03.2020, цей договір набирає чинності з моменту його підписання. Оскільки договір від 15.03.2020 не містить дат(и) його підписання Сторонами, неможливо визначити момент його укладання (набрання чинності), а отже і момент виникнення відповідних прав та обов`язків у його Сторін - в тому числі права адвоката на представництво інтересів ТОВ "Технопарк-канон" у спорі з ВП ЗАЕС, що виник з виконання договору № 210 (1)20УК /53-121-01-20-09389 від 26.05.2020.
Таким чином, вказане унеможливлює застосування договору про надання юридичних послуг від 15.03.2020 в якості доказу складу і розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, у справі № 908/760/21.
З огляду на викладене, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 31.08.2021 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 також є неналежним доказом розміру витрат на правничу допомогу у вказаній судовій справі.
Звертає увагу суду, що серед документів, наданих ТОВ "Технопарк-канон" на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару і інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, в зв`язку з чим, зазначений Позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженим належними та допустимими доказами, а отже є недоведеним, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодуванням таких витрат за рахунок ВП ЗАЕС.
Посилається на те, що з урахуванням норм ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст.126 ГПК України, практику Європейського суду з прав людини, гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, враховуючи критерії складності справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) і обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховувати розумність розміру такого гонорару.
Вважає, що реальний час та обсяг професійної (правничої) допомогу, наданої адвокатом Василенком О.В., не відповідає часу та обсягу, зазначеному в акті приймання-передачі наданих послуг № 2 від 31.08.2021 до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021. Так, відправлення відзиву на апеляційну скаргу в даній судовій справі          не відноситься до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.ст. 1, 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому витрати на здійснення вказаних видів послуг не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу; крім того, справа № 908/760/21 не є складною, оскільки стосується стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних на підставі договору поставки № 210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020 лише за двома видатковими накладними та не містить велику кількість документів, які необхідно було б вивчити; підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребувала 4 годин, оскільки адвокат Василенко О.В. з фактичними обставинами справи вже був обізнаний, а відзив на апеляційну скаргу повторює зміст відповіді на відзив та позовної заяви, які були складена адвокатом в рамках розгляду справи № 908/760/21 в суді першої інстанції; відзив на апеляційну скаргу не містить аналізу будь - яких нових норм права, які не були враховані під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідач звертає увагу суду, що відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 31.08.2021, вартість 1 години надання правової допомоги (надання послуги) становить 2 700,00 грн., тому складність надання конкретної послуги, при цьому, не врахована, що суперечить ч. 4 ст. 126 ГПК України. Отже, вважає, що вартість послуги адвоката в частині підготовки відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 10 800.00 грн є значно завищеною. Також апелянт вважає завищеною вартість участі адвоката в судовому засіданні вартістю 5000 грн, оскільки, як вважає апелянт, всупереч вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України, час, витрачений адвокатом на виконання цієї послуги, при визначенні вартості не врахований (останній не перевищував 30 хвилин).
У судове засідання 09.09.2021 з"явилися обидві сторони. Представник позивача, підтримав позицію, наведену у заяві про ухвалення додаткового рішення; представник відповідача (апелянта) підтримав свої доводи, наведені у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу. 
В судовому засіданні 09.09.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошена вступна та резолютивна частина додаткової постанови. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту поданої заяви, заперечення відповідача на вказану заяву, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” адвоката Василенко О.В. про ухвалення додаткового рішення  підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 1, 3  статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно   ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі   № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Відповідно до частини 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до матеріалів справи, про необхідність розподілу судових витрат, в тому числі на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції, позивачем заявлено у перших заявах по суті справи (позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу), зазначений попередній (орієнтовний) розмір таких витрат, вказано, що відповідні докази будуть подані в порядку ч.8 ст.129 ГПК України (а.с. 1-7, т.1, а.с.237-241, т.1). 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, вступну та резолютивну частину постанови оголошено в судовому засіданні 30.08.2021, а 31.08.2021 позивачем подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, з відповідними доказами надання правничої допомоги, отже, останнім дотримано строків подання відповідних доказів, визначених ч.8 ст.129 ГПК України. 
В якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав договір про надання правової допомоги №б/н від 15.03.2021, укладений між ТОВ "Технопарк-Канон" (Позивачем), як клієнтом, та адвокатом Василенко Олексієм Валерійовичем (далі за текстом - Договір, копія додається), за умовами якого (п.1.1) предметом даного договору надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов"язані чи можуть бути пов"язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов"язується оплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання на умовах, визначених договором.
Пунктами 4.1, 4.2 договору Сторони погодилися, що за послуги адвоката клієнт сплачує гонорар. Загальний розмір гонорару встановлюється в залежності від кількості годин роботи адвоката при наданні правової допомоги клієнту, а також кількості судових засідань, в яких прийме участь адвокат. Вартість однієї години роботи адвоката та вартість участі адвоката в одному судовому засіданні встановлюється домовленістю сторін шляхом підписання протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг), що є невід"ємним додатком до договору після його підписання. 
За п.3.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення позитивного результату або виконання адвокатом всіх дій, передбачених для досягнення позитивного результату по справі для клієнта.
Пунктом 3.2 договору передбачене право сторін достроково розірвати договір. 
Протоколом №1 погодження договірної ціни на виконання робіт (надання послуг) від 15.03.2021, який є невід"ємним додатком договору (додаток №2) сторони погодили, що вартість однієї години роботи (надання послуг, правової допомоги) адвоката за договором складає 2700 грн без урахування додаткових витрат; вартість участі адвоката у судовому засіданні складає: 5000 грн. за одне засідання (м. Дніпро) та 7500 грн. за одне засідання (інші міста та області України). Вказаний протокол є підставою для проведення розрахунків між клієнтом та адвокатом. 
Згідно акту № 1 від 16.06.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 щодо стягнення заборгованості і штрафних санкцій за поговором поставки №210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020, адвокатом Василенко О.В. надані послуги:
- зустріч з клієнтом, виявлення факту порушення умов договору 210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020 – 1 година вартістю 2700 грн;
- аналіз договору та первинних бухгалтерських документів – 2 години вартістю 5400 грн;
- підготовка та відправлення позовної заяви – 7 годин вартістю 18900 грн;
- підготовка та відправлення відповіді на відзив, додаткових документів до неї – 4 години вартістю 10 800 грн;
- участь у судовому засіданні 27.04.2021 – 1 засідання у місті Запоріжжі вартістю 7500 грн;
- підготовка та відправлення заяви про залишення без розгляду доповнення до відзиву на позов. Інших заяв та клопотань – 1 година вартістю 2700 грн;
- участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції 25.05.2021 та 15.06.2021 у місті Дніпро – кожне судове засідання вартістю 5000 грн, всього 10000 грн.
Таким чином, загальна вартість наданої правничої допомоги в суді першої інстанції заявлена позивачем в розмірі 58 000 грн. Також наданий розрахунок цих витрат.
Пунктом 4 акту №1 сторони погодили, що клієнт зобов"язаний сплатити зазначену суму за надані  послуги протягом 30 (тридцяти) календарних днів після підписання цього акту. 
Згідно акту № 2 від 31.08.2021 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 15.03.2021 у зв"язку з наданням правничої допомоги, пов"язаної з переглядом рішення суду у справі №908/760/21 Центральним апеляційним господарським судом, адвокатом Василенко О.В. надані ТОВ "Технопарк-Канон" наступні послуги:
- підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу – 4 години вартістю 10 800 грн;
- участь у судовому засіданні – 1 засідання вартістю 5000 грн.
Всього заявлено до стягнення 15800 грн. 
Пунктом 4. Акту №2 від 31.08.2021 сторони погодили, що клієнт зобов"язаний сплатити зазначену суму за надані  послуги протягом 2 (двох) календарних місяців з моменту підписання цього акту. 
Адвокатом складений кінцевий розрахунок суми судових витрат, пов"язаних з наданням правничої допомоги на суму 15800 грн.
Клієнта у суді представляв адвокат Василенко О.В. згідно ордеру серії АЕ №1056406 від 15.03.2021 (в суді першої інстанції), серії АЕ №1068478 від 20.07.2021 (у суді апеляційної інстанції), свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3038 від 03.03.2016.
Матеріалами справи підтверджується, складання процесуальних документів адвокатом Василенко О.В. 
З огляду на викладене, не приймаються доводи відповідача про відсутність в договорі дати договору, неможливості ідентифікувати, що правова допомога надавалась в межах договору поставки №210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020, оскільки вказане суперечить матеріалам справи.  

З урахуванням приписів ч.4 ст.129 ГПК України та враховуючи, що рішення першої інстанції залишено без змін, а відтак, відбулось на користь позивача, судові витрати мають бути покладені на відповідача у цій справі. 
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що можуть бути розподілені витрати і такі, що вже фактично понесені (відшкодування) і такі, що тільки підлягають сплаті (згідно правового висновку, наведеного у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19). 
Таким чином, відхиляються доводи апелянта, наведені у клопотанні про зменшення судових витрат, що позивачем не надані докази фактичної оплати наданих правничих послуг.  
Суд зауважує, що попри заявлення надмірності (завищення) вартості правничих послуг, апелянт, тим не менш, відповідних доказів такого завищення суду апеляційної інстанції не надав. В той же час, саме доведення факту завищеної вартості послуг на правничу допомогу покладається на відповідну сторону (ст.ст.13, 73-79, 80 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 Об`єднана палата зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4   статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього   Кодексу   визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5   статті 129 Господарського процесуального кодексу України   під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Суд, керуючись частинами 5-7, 9   статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі   статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див.   mutatis   рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23   січня 2014   року (East/West., заява №   19336/04, §   268)).
Таким чином, керуючись положеннями ч.5 ст.129 ГПК України, зокрема щодо визначення обґрунтованості витрат, вказаних заявником у акті приймання-передачі наданих послуг №2 від 31.08.2021 по справі №908/760/21, та частково враховуючи доводи відповідача, наведені у клопотанні про зменшення судових витрат, суд вважає необхідним відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, що узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові  від 03.10.2019 по справі № 922/445/19. Зокрема, обмежити витрати на правничу допомогу до розумного та реального розміру.
Так, предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором поставки 210(1)20УК/53-121-01-20-09389 від 26.05.2020, поставка здійснена за двома накладеними. Доказів того, що результат вирішення справи міг вплинути на репутацію сторони або така справа викликала публічний інтерес матеріали дійсної справи не містять. 
Обставини справи свідчать, що справа є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль (тобто договір є типовим, а нарахування здійснене за двома накладними).
Колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача та наголошує на існуванні правової позиції Верховного Суду, наведеної у справах № 756/2114/17 і № 911/3386/17, відповідно до якої підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони у судах попередніх інстанцій, з огляду на що, не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача,  законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини.
Як правильно зауважив відповідач, позиція позивача, наведена у відзиві на апеляційну скаргу практично повністю збігається із доводами, наведеними у запереченнях на відзив на позовну заяву, відтак не потребувало великих затрат часу. З огляду на викладене, суд вважає адекватним розміром витрат на правничу допомогу, що можуть бути стягнуті з відповідача на користь позивача - 8000,00 грн. за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції. 
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача).   На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності таких витрат,  право суду не присуджувати (не розподіляти) стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, враховуючи обсяг наданих послуг та баланс інтересів сторін у даному питанні, суд доходить висновку, що адекватним розміром судових витрат на правову допомогу, понесених позивачем при розгляді даної справи, що можуть бути стягнуті з відповідача, є 8000,00 грн. 
Враховуючи наведені обставини, заяву позивача щодо ухвалення додаткового рішення слід задовольнити частково, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивача 8000,00 грн  витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (із заявлених 15800 грн).
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 130, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон” про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково. 
Стягнути з Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі Відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Запорізька область, м. Енергодар на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Технопарк-Канон”, м. Дніпро 8000,00 грн (вісім тисяч гривень  00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти заяви – відмовити. 
Видачу відповідного наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст додаткової постанови виготовлено та підписано 20.09.2021.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                               О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                                М.О. Дармін