ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 324/804/21                                 Головуючий в 1 інст. Кацаренко І.О.
Провадження № 33/807/536/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
14 вересня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу, за участі ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Першина В.М., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Першина В.М. на постанову судді Пологівського районного суду Запорізької області від 7 червня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, стягнуто судовий збір, - 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що відповідно до протоколу серії ААБ №095879 від 23 квітня 2021 року, складеного інспектором СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції Листопадом О.О. у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якому зазначено, що 23 квітня 2021 року об 11 годині 40 хвилин біля будинку № 120 по вул. Мірошниченко у м. Костянтинівка Донецької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF XF 95430 з причепом ЗСНМІТЗ SPR24 д/н НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6810» або у встановленому законом порядку у медичному закладі категорично відмовився в присутності двох свідків, від керування усунений, чим порушив п. 2.5 ПДР.
В апеляційній скарзі захисник вважає, що постанова винесена із грубим порушенням норм процесуального права, без належного дослідження всіх обставин справи, у зв`язку із чим є незаконною та підлягає скасуванню. 
В обґрунтування доводів зазначає, що суд під час розгляду справи не повідомив про прийняття рішення у справі. 
В матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу, із змісту якого вбачається, що 23 квітня 2021 року о 11 годині 45 хвилин ОСОБА_1 направлявся для проведення огляду, при цьому в направленні вже міститься посилання на протокол, який на той час ще складений не був, що на думку апелянта, свідчить про фальсифікацію цього направлення з боку працівника поліції. 
Апелянт наголошує, що з відеозапису, долученого до протоколу вбачається, що свідків зупинки автомобілю під керуванням ОСОБА_1 не було, чому і було заявлено клопотання про їх допит. Крім того, відеозапис події зроблений працівниками поліції також із грубим порушенням відомчих інструкцій, оскільки зроблений не портативним засобом, не безперервно та не від початку зупинки та до кінця. 
Захисник вважає, що із змісту протоколу вбачається, що наявність посвідчення водія у ОСОБА_1 поліцейським не перевірялась та це посвідчення не вилучалось, адже про це не було зроблено відповідної відмітки. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 копію постанови отримав лише 18 червня 2021 року, про що свідчить поштовий конверт. 
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Першина В.М., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
У відповідності до вимог ст.ст. 289, 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
В клопотанні апелянт порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 7 червня 2021 року, посилаючись на поважність пропуску цього строку. 
Так, враховуючи, що копію постанови ОСОБА_1 отримав лише 18 червня 2021 року, про що свідчить поштовий конверт, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження і про наявні підставі для його поновлення
Щодо розгляду апеляційної скарги по суті справи. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положенням ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.9 ПДР України забороняє водія керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
За невиконання вимог пункту 2.5 та 2.9а ПДР України, передбачена відповідальність статтею 130 КУпАП. 
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах, та є обґрунтованими.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується рядом допустимих доказів, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №095879 від 23 квітня 2021 року (а.с.3), яким вставлено, що 23 квітня 2021 року об 11 годині 40 хвилин біля будинку №120 по вул. Мірошниченко у м. Костянтинівка Донецької області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF XF 95430 з причепом ЗСНМІТЗ SPR24 д/н НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук; від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Alkotest 6810» або у встановленому законом порядку у медичному закладі категорично відмовився в присутності двох свідків, від керування усунений, чим порушив п.2.5 ПДР;
- направленням водія на огляд (а.с.4), з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння; 
- письмовими поясненнями свідків (а.с.5-6), якими свідки події пояснили, що водій ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому порядку відмовився.
- відеозаписом правопорушенням (а.с.7), яким встановлено обставини правопорушення. 
Суд першої інстанції дослідив всі наявні в матеріалах адміністративної справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
Що стосується безпосередньо доводів апеляційних скарг, то апеляційний суд вважає, що вони є необґрунтованими і такими, що не слугують підставою для скасування судового рішення з огляду на наступне.
Так, досліджуючи відеозаписи під найменуванням «video_2021-04-27_12-00-17», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 
Відеозаписом «video_2021-04-27_11-58-58» підтверджено, що водій ОСОБА_1 у присутності свідків відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України. 
З доводами апелянта про те, що відеозапис був зроблений з порушенням вимог відомчої інструкції МВС України, суд апеляційної інстанції погоджується. 
Однак з вказаних відеозаписів вбачаються інкриміновані обставини, а саме те, що ОСОБА_1 в присутності свідків від проходження огляду відмовився, а тому суд вважає, що відеозапис узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому підтверджує те, що останній порушив вимоги п.2.5 ПДР України. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги з приводу того чи перевірялось наявність посвідчення водія працівником поліції за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи не свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення. 
Скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації та за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму.
З будь-якими скаргами на дії працівників поліції у встановленому законом порядку  ОСОБА_1 та його захисник не зверталися. 
При дослідженні матеріалів справи, в т.ч. при перегляді відеозаписів, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративні матеріали, не встановлено.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Вирішуючи питання про визначення відносно  ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно  ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення нею нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Першина В.М. про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити. 
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Першина В.М., залишити без задоволення. 
Постанову судді Пологівського районного суду Запорізької області від 7 червня 2021 року, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 324/804/21