ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 липня 2021 року           справа №360/574/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу     Військової частини НОМЕР_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 р.  у справі  № 360/574/21 (головуючий І інстанції суддя О.В. Ірметова)  за позовом   ОСОБА_1  до Військової частини НОМЕР_1   про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,                                         
                                            ВСТАНОВИВ:

Позивач 03.02.2021 року звернувся до суду з  позовною заявою до відповідача, в якій просив  визнати бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30 січня 2020 року протиправною та зобовязати відповідача виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що йому належало до видачі станом на 30 січня 2020 відповідно до довідки № 54 від 28.10.2020 (а.с. 1-6).    
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2021 року у справі  № 360/574/21 позов  задоволено.  
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30 січня 2020 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби станом на 30 січня 2020 року, відповідно до довідки № 54 від 28.10.2020 (а.с. 71-73).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій  просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги  вказує на те, що  у позивача відсутній рапорт, як підстава для видачі військовою частиною наказу про виплату компенсації за неотримане речове майно.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Згідно  п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Судами  першої  та апеляційної інстанцій встановлено, що  відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №27 від 30.01.2020 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу частини 30.01.2020 (а. с. 35-65).
Компенсація за речове майно позивачу при звільненні не нараховувалася та не виплачувалася.
04.03.2020 позивач звернувся із запитом про видачу довідки про вартість речового майна, яке належить до видачі, однак відповідач листом від 23.03.2020 відмовив у видачі такої довідки, пославшись на відсутність вислуги у військовій частині більше ніж п`ять років, пропорційно часу, який минув з дня настання права на отримання речового майна.
29 квітня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив суд:
- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 30 січня 2020 року, протиправною;
- визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2020 року за № 1515 вих. про відмову в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 30 січня 2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок за неотримане ОСОБА_1 речове майно станом на 30 січня 2020 року та виплатити компенсацію за неотримане речове майно, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні довідки про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 підготувати та видати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 до видачі станом на 30 січня 2020 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду набрало законної сили 13.10.2020.
Частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1768/20 відповідач надав позивачу оригінал довідки про вартість неотриманого речового майна № 54 від 28.10.2020, яку позивач отримав 25.11.2020 (а. с. 34).
22.12.2020 позивач подав відповідачу заяву про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордоної служби, Державної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» від 16 березня 2016 року № 178.
20.01.2021 позивач отримав відповідь відповідача № 110 від 13.01.2021, в якій зазначено, що рапорт, в якому висловлено бажання про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, перед звільненням з військової служби позивача подано не було, а відтак відповідний наказ не видавався. При цьому виключення зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця. Позивачем не було використане таке право і під час звільнення з військової служби, та надав згоду на виключення зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків, чим фактично позбавив себе права на одержання компенсації вартості не отриманого речового майна в майбутньому (а.с. 12-13).
Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав на соціальний захист.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо  задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Частиною 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Пунктом 3 Порядку № 178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
За унормуванням п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку).
З аналізу вищенаведеного вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у позивача виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Як свідчать матеріали справи, позивача з 30.01.2020 виключено із списків особового складу Військової частини та всіх видів забезпечення, проте не було нараховано та виплачено компенсацію вартості неотриманого речового майна.
Так, застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Порядок № 178 не містить обмежень щодо  строків звернення  з заявою (рапортом) про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
У зв`язку з тим, що з позивачем не було проведено повного розрахунку, позивач звернувся до відповідача про виготовлення довідки про вартість не отриманого речового майна та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.
Пунктом 4 Порядку № 178 передбачено, що застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Як встановлено судом, на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/1768/20 відповідач надав позивачу оригінал довідки про вартість неотриманого речового майна № 54 від 28.10.2020, яку відповідач отримав 25.11.2020, але на заяву про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно позивач отримав відмову відповідача щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно зовсім з інших підстав, ніж про це вказано в апеляційній скарзі.
Факт невидачі речового майна сторонами, які беруть участь у справі, не оспорюється.
Тому суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно.
Посилання  апелянта на те, що перед звільненням зі служби позивач не подав відповідний рапорт про виплату компенсації, суд  вважає необгрунтованим, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що про свою забезпеченість речовим майном позивач дізнався  лише коли отримав речовий атестат, що об`єктивно позбавило його можливості подати рапорт у вказаний період.
За приписами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин позов підлягає   задоволенню, як вірно зазначено судом першої інстанції.  
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.  
Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, 

                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 р.  -  залишити без задоволення.
Рішення   Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 р.  у справі  № 360/574/21    -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено 12 липня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                             Г.М. Міронова                   
                                                                                                                                            
Судді                                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                            Е.Г. Казначеєв