У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
12 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 333/3337/19
провадження № 61-10669 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну порядку і способу стягнення аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,
 
В с т а н о в и в:
У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року з позовом до ОСОБА_1 про зміну порядку і способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на 1/4 частку від усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 39 911,59 грн.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня                       2019 року позов задоволено частково; змінено розмір аліментів 700,00 грн, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2015 року у справі № 333/941/15-ц, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, до досягнення нею повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку. Аліменти у зміненому розмірі вирішено стягувати з дня набрання законної сили рішенням і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 9 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 9 000,00 грн скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено; стягнуто з                         ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 39 911,59 грн; в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
23 червня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами.
 
Касаційна скарга мотивована, тим що доказом його заборгованості зі сплати аліментів був розрахунок державного виконавця, згідно якого розмір заборгованості станом на травень 2019 року становив 42 110,57 грн. Цей розрахунок він оскаржив у судовому порядку і ухвалою Комунарського районного суду від 12 лютого 2021 року зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , з урахуванням платіжних документів, які підтверджують перерахунок коштів ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_5 , тому вважає що це є підставою для задоволення його заяви про перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 20 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами. Вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що  в нього була можливість оспорювати розрахунок заборгованості, однак він не скористався своїм процесуальним правом, оскільки ОСОБА_2 подавала до суду першої інстанції підроблений письмовий доказ про існування заборгованості, а потім підтвердила її відсутність, що відображено в рішенні Комунарського районного суду                           м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року. Крім того, багато платежів не надсилались на ім`я стягувача - позивача по справі, а отримувачем була її матір, ОСОБА_5 , тому вони не могли бути внесені до розрахунку заборгованості державним виконавцем.
 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 ,  Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
 
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
 
Частиною четвертою статті 423 ЦПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:                                         1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
 
З аналізу наведеної статті вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.
Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від                    06 лютого 2018 року № 816/4947/14 та від 13 лютого 2018 року № 815/756/14.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які посилається боржник у заяві про перегляд судового рішення, не являються нововиявленими і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення, оскільки вони існували і могли бути відомими сторонам під час розгляду справи судом першої інстанції. Вказані обставини підлягали розгляду і перевірці при розгляді справи по суті. Доданий заявником документ за своєю правовою природою може бути доказом по справі, а не фактом, що може бути визнаний істотною обставиною, яка дає підстави для перегляду судового рішення.
 
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції,  в тому, що ухвала Комунарського районного суду від 12 лютого 2021 року не є нововиявленою обставиною, оскільки вона є новим доказом, а тому перегляд рішення суду на підставі нового доказу, який раніше не оцінювався судом, суперечитиме пункту 2 частини четвертої статті 423 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що  ОСОБА_2 подавала до суду першої інстанції підроблений письмовий доказ про існування заборгованості, а потім підтвердила її відсутність, що відображено в рішенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2019 року не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.
 
До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:
- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;
- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;
- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).
Заявник не довів існування таких обставин, які були на момент вирішення судом апеляційної інстанції справи, однак стали відомі позивачу лише після закінчення судового розгляду, а тому ухвала Комунарського районного суду від 12 лютого 2021 рокуне є нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК України.
 
Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.
Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах                          від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270 та від 03 квітня                    2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 14 травня 2019 року у справі                            № 8263/14797/15.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29 серпня 2018 року у справі                                  № 552/137/15-ц.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Зокрема, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява                  N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява                 № 4994/04, пункт 42).
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року.
 
Із касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2021 року.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від                  25 травня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну порядку і способу стягнення аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

 
  С. О. Карпенко

 
                                                                                                                        В. А. Стрільчук