Ухвала                                                               
 
17 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 243/14645/19-ц
провадження № 61-11576св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги  ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Агєєва О. В., Космачевської Т. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 1992 року вона перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04 вересня 2007 року.       В період перебування у шлюбі, а саме 21 вересня 2005 року нею та ОСОБА_2 , як подружжям, за спільні кошти придбано нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . Зазначена квартира є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 
 
29 жовтня 2019 року вона дізналась, що 16 липня 2019 року ОСОБА_2 здійснено продаж спірної квартири ОСОБА_3 , про що укладений договір купівлі-продажу від 16 липня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. На момент укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_3 16 липня 2019 року вона не надавала у будь якій формі згоди на продаж спірної квартири, а також не надавала ОСОБА_2 повноважень на укладання такої угоди щодо майна, співвласником якого вона є. Відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору купівлі-продажу позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав його недійсності.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійним договір купівлі-продажу від 16 липня 2019 року № 3677, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_2 . Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис право власності № 32414938 від 16 липня 2019 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Визнати квартиру спільною сумісною власністю сторін у справі. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири.
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня           2021 року у складі судді Сидоренко І. О. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заяву про надання згоди на відчуження квартири складено саме позивачем до зміни нею прізвища свідчить зазначення у самій заяві про надання згоди на укладення договору саме колишньому чоловікові - ОСОБА_2 . Виходячи з наведеного, суд не прийняв до уваги посилання позивача на те, що на момент укладення вказаного договору не існувало такої фізичної особи як ОСОБА_5 , а позивач не мала волевиявлення на продаж спірного майна.Встановлення відсутності волевиявлення позивача на укладення правочину, щодо якого виник спір, не залежить від зміни нею прізвища або ім`я та по батькові, а також відповідної заміни паспортних документів      у зв`язку зі зміною особистих даних. Насамперед, у такому випадку повинні враховуватись дії позивача направлені на зміну свого волевиявлення, які могли бути виражені у відкликанні раніше посвідченої заяви, якою відповідачу надано згоду на здійснення правочину щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Проте, ОСОБА_1 та її представником не надано будь-яких доказів, які б вказували на здійснення позивачем зазначених дій, а отже, раніше надана та нотаріально посвідчена згода зберігала свою силу на момент укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири з ОСОБА_3 . Право власності на спірну квартиру набуто ОСОБА_3 правомірно, зважаючи на дотримання сторонами правочину, про недійсність якого позивачем заявлено відповідну вимогу, усіх законодавчо встановлених процедур та не доведення позивачем та його представником обставин, які б свідчили про протилежне
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд виходив із того, що ОСОБА_1 про порушення свого права дізналась у жовтні 2019 року, а до суду із позовом звернулась у грудні 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а отже, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.
 
Згідно з посвідченою 07 листопада 2008 року нотаріальною заявою ОСОБА_5 надала згоду її колишньому чоловіку ОСОБА_2 на укладення договору продажу квартири АДРЕСА_2 , за ціну та на умовах на його розсуд. Квартира, яка буде продаватися, є її спільною сумісною власністю із ОСОБА_2 як така, що набувалась у період перебування у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується заявою ОСОБА_5 від 08 листопада 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу.  Шлюб між сторонами розірвано 04 вересня 2007 року, після реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище їй - ОСОБА_6 . Згідно з копією паспорта, виданого 18 березня 2009 року Куйбишевським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, прізвище позивача « ОСОБА_6 ». Отже, на час укладання спірного договору купівлі-продажу квартири,                в порушення вимог глави 1 підпункту 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та статті 47 Закону України «Про нотаріат» зазначені обставини та відомості перевірені не були. Крім цього, не зважаючи на те, що законодавством строк дії заяви другого з подружжя про згоду на відчуження майна законом не встановлений, не можна не відзначити, що за аналогією норм матеріального закону необхідно піддавати перевірці заяви від другого з подружжя, інших учасників спільної сумісної власності, якщо від дати видачі заяви до дати посвідчення правочину про розпорядження спільним майном пройшло не більше шести місяців, адже у цьому випадку не враховано занадто тривалий час у 11 років, який сплинув з часу надання згоди колишньою дружиною на відчуження спірного майна та зміну прізвища останньої. Отже, доводи апеляційної скарги, що заява ОСОБА_5                                     від 08 листопада 2008 року є неналежним доказом, є обґрунтованими.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи
 
У липні 2021 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 201/4243/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7356/16-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 1316/4810/12, від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.
 
Крім того, у касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПКУкраїни (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах) як на підставу оскарження судового рішення. Заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення строку дії нотаріально посвідченої заяви одного із подружжя на розпорядження майном іншим із подружжя; який порядок скасування такої заяви          у випадку зміни волевиявлення заявника; який належний спосіб захисту порушеного права в подібних правовідношеннях як одного із подружжя, так і добросовісного набувача майна.
 
У липні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду                   від 08 червня 2021 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції                                          в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду України    від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постановах Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 202/4078/15-ц.
 
У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подала відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , згідно з яким цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення виконання судового рішення, як було вчинено                 ОСОБА_2 . Оспорюваний договір купівлі-продажу укладений 16 липня                     2019 року, а заява, на яку посилається суд, складена 07 листопада 2008 роком, тобто за 11 років до спірного правочину. Законодавчо не встановлено порядку (процедури) відкликання, скасування раніше наданої заяви, а отже, без реального механізму вчинення відповідної дії, посилання на такі механізми нівелює принцип правової визначеності. Рішення Верховного Суду, на які посилається відповідач не містять жодних висновків, які б підтверджували його доводи щодо строку дії згоди та порядку зміни волевиявлення особою. 
 
У серпні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , згідно з яким засвідчення справжності підпису не передбачає встановлення дійсних намірів особи та її волевиявлення, що підтверджується статтею 78 Закону України «Про нотаріат». Засвідчувальний напис, вчинений на заяві від 07 листопада 2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, вказує виключно на засвідчення справжності підпису на заяві, але аж ніяк не посвідчення правочину. В цьому випадку згода є письмовою, а не нотаріально посвідченою, а тому відмова від одностороннього правочину вчиняється у такій же письмовій формі та не передбачає вимоги щодо її нотаріального посвідчення. Виражаючи власну волю на відчуження спірної квартири у кінці 2008 року позивач не знала та навіть не могла передбачити, що м. Донецьк,               у якому проживала та змушена проживати позивач, буде окупованим та на його території почнуться військові дії. Оскільки позивач змушена була шукати безпечне місце для проживання, то у неї виникла об`єктивна необхідність у самостійному розпорядженні та користуванні спірною квартирою, з чим вона неодноразово                        у телефонному режимі зверталась до  ОСОБА_2 . Заява від 07 листопада    2008 року не відповідає вимогам глави 13 Порядку 296/5, яка забороняє приймати для вчинення нотаріальних дій документи, що не відповідають статті 47 Закону України «Про нотаріат». Позивачем вчинено юридично значущі дії щодо вказують на зміну її волевиявлення шляхом подання позову усунення перешкод у користуванні спірним майном (243/3217/19). 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року поновлено ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року доповнення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 до касаційної скарги залишено без розгляду. 
 
26 липня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису про право власності, за касаційними скаргами  ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного суду від 08 червня 2021 року призначити до судового розгляду на 22 вересня 2021 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний