ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року	Львів	Справа № 260/438/21 пров. № А/857/9884/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі за її позовом до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, Сюртівського сільського голови Пушкара Арпада Івановича про визнання дій протиправними, виплату середньомісячної заробітної плати та стягнення моральної шкоди,

суддя у І інстанції                                                            Маєцька Н.Д.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Ужгород,
дата складення повного тексту рішення                               07 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати дії Сюртівського сільського голови Пушкара А.І. неправомірними; зобов`язати Сюртівську сільську раду Ужгородського району виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за останнім місцем роботи сільським головою згідно із штатним розписом Ратівецької сільської ради; стягнути з Сюртівського сільського голови ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 260/438/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у вказаному позові було відмовлено. 
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачка до моменту обрання на виборну посаду 18 квітня 2006 року не перебувала у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією). У той же час посада сільського голови, яку позивачка займала з 18 квітня 2006 року та в подальшому повторно обиралася на неї, не дає підстави вважати перебування її у трудових відносинах із цим підприємством (установою, організацією), оскільки така посада є виборною. Тому у позивачки відсутні правові підстави для збереження за нею на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку вона одержувала на посаді сільського голови, за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету. 

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що робота юрисконсульта за цивільно-правовою угодою не є трудовими відносинами, оскільки працівник не входить до складу трудового колективу лісогосподарського об`єднання «Закарпатагроліс», а тільки обслуговує трудовий колектив. Зазначене підприємство у грудні 2013 року було ліквідоване. Отже, на день розгляду справи та ухвалення рішення підтвердити факт роботи позивача саме в Мукачівській філії об`єднання виявилося складно, оскільки документи обліку кадрів, які не знищено і збереглися, здано в архів. Тому у неї фізично не було можливості надати витяги з наказів директора філії про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Відтак, при зверненні до суду було надано наявну у позивачки довідку з головного підприємства про період роботи та посаду, яку вона займала  до звільнення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки Сюртівська сільська рада підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , позивачка 18 квітня 2006 року, 11 листопада 2010 року та 30 жовтня 2015 року обиралася  на посаду Ратівецького сільського голови. 
Рішенням Сюртівської сільської ради від 21 листопада 2020 року № 3-1/2020 "Про припинення повноважень сільських голів та секретарів сільських рад, які увійшли до складу Сюртівської сільської ради" визнано повноваження сільського голови Ратівецької сільської ради ОСОБА_1 припиненими. 
На підставі вказаного рішення у трудову книжку позивачки внесено запис про припинення повноважень Ратівецького сільського голови на підставі частини 1 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із реорганізацією.  
10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до голови Сюртівської сільської ради ОСОБА_2 із заявою, у якій просила виплатити їй середній заробіток протягом наступних шести місяців, якщо неможливо надати їй рівноцінну роботу, яку вона виконувала як сільський голова Ратівецької сільської ради. 
Листом від 14 грудня 2020 року № 460/02-23 Сюртівська сільська рада повідомила позивачку, що для належного розгляду заяви від 10 грудня 2020 року їй необхідно надати копію паспорта та ідентифікаційного коду; довідку про неможливість працевлаштування підприємством, де вона працювала до обрання на виборну посаду на колишній роботі (посаді) або на рівноцінній (посаді); копію трудової книжки. 
15 грудня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до голови Сюртівської сільської ради Пушкар А.І. із заявою про виплату середнього заробітку, який вона отримувала на посаді голови Ратівецької сільської ради. Додатками до вказаної заяви позивачка додала заяву до голови Сюртівської сільської ради про працевлаштування на попереднє місце роботи (посаду) або на рівноцінній роботі (посаді); копію трудової книжки; копію паспорту та ідентифікаційного коду. 
Листом від 18 грудня 2020 року № 470 Сюртівська сільська рада повідомила позивачку, що посада голови Ратівецької сільської ради є виборна, а тому надати попередню роботу (посаду) неможливо.
Рішенням Сюртівської сільської ради від 22 грудня 2020 року № 52-1/2020 "Про відмову у виплаті середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування" ОСОБА_1 відмовлено у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді голови Ратівецької сільської ради на період працевлаштування. 
Розпорядженням сільського голови Сюртівської сільської ради від 31 грудня 2020 року № 73/02-03 відмовлено ОСОБА_3 у виплаті середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді голови Ратівецької сільської ради не період працевлаштування.
ОСОБА_1 не погодилася із такими діями відповідачів та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами частини 5 статті 308 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» № 93-IV від 11.07.2002 (далі – Закон № 93-IV) передбачено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.
З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Відповідно до частини 2 статті 33 Закону № 93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. 
Частиною 5 статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 25.05.1997 (далі – Закон № 280/97-ВР) встановлено, що на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.
На підставі системного аналізу наведених правових норм апеляційний суд вважає, що чинним законодавством гарантії трудових прав сільського голови після закінчення його повноважень прирівняно до таких гарантій депутатів місцевих рад. 
При цьому за такими особами на час виконання обов`язків на постійній основі зберігається попередня робота (посада), яку він обіймав на час свого обрання на виборну посаду. Із працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради (сільський голова), укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.
Таким чином, збереження за колишнім депутатом місцевої ради (сільським головою) на період працевлаштування середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, законодавцем безпосередньо пов`язується із неможливістю надання йому роботи (посади), яку він обіймав до свого обрання на виборну посаду і з якої був звільнений із зв`язку із таким обранням.
Окрім того, за приписами статті 118 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередняробота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
При цьому, під рівноцінною роботою (посадою) треба розуміти роботу (посаду), не нижче за кваліфікацією чи посадою, за якою особа працювала до обрання на виборну посаду (відповідного голови/секретаря).
Таким чином, вказаними правовими нормами встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади), а за його згоди - на іншому підприємстві, в установі чи організації.
Як передбачено пунктом 5 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, установу, організацію або перехід на виборну посаду.
При цьому, врахувавши правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 507/1299/16-а, суд першої інстанції вірно зазначив, що для збереження на період працевлаштування за колишнім сільським головою, але не більше шести місяців, середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді, необхідне дотримання трьох умов: перебування у трудових відносинах (працевлаштування) до обрання на виборну посаду; звільнення з попереднього місця роботи у зв`язку з переходом на виборну посаду згідно пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП України; неможливості надання попередньої роботи (посади), а за її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Разом із тим, у разі коли колишній сільський голова до обрання на виборну посаду у раді не перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду, зазначені вище гарантії на нього не поширюються.
Як видно із трудової книжки позивачки, запису про обрання ОСОБА_1 на посаду сільського голови Ратівецької сільської ради від 18 квітня 2006 року, передує запис від 14 червня 2000 року про закінчення виплати допомоги по безробіттю згідно пункту 1 статті 30 Закону України «Про зайнятість населення». 
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивачка до свого обрання на посаду сільського голови Ратівецької сільської ради не перебувала у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією). 
Окрім того, як слідує з довідки Обласного лісогосподарського об`єднання «Закарпатагроліс» від 15 січня 2013 року, позивачка у період з 18 травня 2005 року по 17 квітня 2006 року працювала за цивільно-правовою угодою в обласному лісогосподарському об`єднанні «Закарпатагроліс» на посаді юрисконсульта Мукачівської філії об`єднання та звільнена за пунктом 5 частини 36 КЗпП України у зв`язку з переходом на виборну посаду.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції підставно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №640/1099/19, та зазначив, що характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Відтак, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним кодексом України.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка до моменту обрання на виборну посаду 18 квітня 2006 року не перебувала у трудових відносинах з будь-яким підприємством (установою, організацією).
Окрім того, посада сільського голови, яку ОСОБА_1 обіймала з 18 квітня 2006 року та згодом повторно обиралася на неї, не дає підстави вважати перебування її у трудових відносинах із підприємством (установою, організацією), оскільки така посада є виборною.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 260/438/21 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 5 статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко