Ухвала
28 липня 2021 року
м. Київ
справа № 640/15421/15-ц
провадження № 61-11329ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «Самопоміч» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Самопоміч» про розірвання договору про іпотечний кредит та кредитного договору,
ВСТАНОВИВ:
06 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення з пропуском строку на касаційне оскарження.
Згідно зі статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заявили клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що копію повної постанови Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року отримали лише 07 червня 2021 року, на підтвердження чого подали докази.
Отже, зазначені доводи щодо поновлення строку на касаційне оскарження заслуговують на увагу, а тому є підстави для поновлення зазначеного процесуального строку.
Проте касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України заявники у касаційній скарзі не вказали підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У касаційній скарзі заявники посилаються на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, недослідження зібраних у справі доказів.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Проте, обґрунтовуючи неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору по суті заявлених вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права, заявники не конкретизували підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
Зазначаючи про наявність підстав для скасування судових рішень, які передбачені пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, заявники не конкретизували ці підстави.
Зокрема, заявники посилаються у касаційній скарзі на недослідження доказів, проте не зазначили яких доказів це стосується та не зробили висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених  пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Тому заявникам необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Касаційна скарга також не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392  ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону ставка судового збору за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
За нормою частини першої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції чинній, на час пред`явлення позову судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Заявники оскаржують судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону № 3674-VI за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.
Отже, за змістом норм Закону № 3674-VI у разі, якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.
Заявники оскаржують судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду первісного позову майнового характеру та зустрічного - немайнового характеру.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 3674-VI у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.
Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2015 року становив 1 218 грн.
Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції чинній, на час пред`явлення позову ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсоток ціни позову, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати, а за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
За подання позовної заяви за первісним позовом судовий збір підлягав сплаті у розмірі 17 710,93 грн (1 180 728,77 грн х 1,5%).
За подання позовної заяви за зустрічним позовом судовий збір підлягав сплаті у розмірі по 487,20 грн (1 218 грн х 0,4) кожним позивачем, а всього 1 461,60 грн.
Таким чином, за подання касаційної скарги судовий збір підлягає сплаті у розмірі 38 345,06 грн ((17 710,93 грн + 1 461,60 грн) х 200/100).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печерському районі/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону № 3674-VI. На підтвердження сплати судового збору суду необхідно надати документ, що підтверджує його сплату.
Водночас заявники подали клопотання про звільнення їх від сплати судового збору, мотивуючи його тим, що мають низькі доходи, а розмір судового збору перевищує 5 відсотків їх річного доходу за попередній календарний рік. 
Зазначене клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК Українисуд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
До клопотання ОСОБА_1 додала довідку про доходи № 5705525932773712 з Пенсійного фонду України про те, що вона отримала пенсію у період з липня 2020 року до червня 2021 року у розмірі 35 746,72 грн, а також довідку про доходи від 30 червня 2021 року № 138/21 з Харківського державного автотранспортного коледжу про те, що вона отримала заробітну плату у період з січня 2020 року до червня 2021 року у розмірі 34 348,92 грн. 
Проте довідка про доходи № 5705525932773712 з Пенсійного фонду України не містить повної інформації про отримання пенсії за весь попередній рік, що унеможливлює визначення майнового стану заявниці за весь попередній календарний рік та задоволення клопотання про її звільнення від сплати судового збору.
До клопотання ОСОБА_2 додала довідку про доходи № 4082620207011065 з Пенсійного фонду України про те, що вона отримала пенсію у період з липня 2020 року до червня 2021 року у розмірі 20 943 грн.
Проте зазначена довідка також не містить повної інформації про отримання пенсії за весь попередній рік, що унеможливлює визначення майнового стану заявниці за весь попередній календарний рік. Це унеможливлює задоволення клопотання про її звільнення від сплати судового збору.
До клопотання ОСОБА_3 подала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків про те, що у період з 1 кварталу 1998 року до 1 кварталу 2021 інформація про доходи відсутня.
Надані заявницею відомості про відсутність доходів сформовано відповідно до податкових розрахунків сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманих з них податку.
Проте ці відомості не містять інформації саме про її майновий стан, зокрема отримання чи неотримання пенсії, грошового утримання чи інших видів доходів, з яких не утримуються суми податків, про наявність чи відсутність нерухомого та рухомого майна тощо.
Тобто, заявниця не подала доказів про її майновий стан в цілому (наприклад, відомостей: про отримання чи неотримання пенсії, грошового утримання чи інших видів доходів, з яких не утримуються суми податки, про відсутність нерухомого та рухомого майна, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів тощо). Це унеможливлює задоволення клопотання про звільнення заявниці від сплати судового збору.
Таким чином, заявники не подали доказів про їх майновий стан в цілому. Це унеможливлює задоволення клопотання про їх звільнення від сплати судового збору.
Водночас, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Kniat v. Poland» (Княт проти Польщі) від 26 липня 2005 року, пункт 44; «Jedamski and Jedamska v. Poland» (Єдамскі та Єдамска проти Польщі) від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).
Проте заявники не позбавлені можливості повторно звернутись до суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору чи відстрочення його сплати та надати належні докази про їх майновий, сімейний стан тощо.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникам строку для усунення недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір» Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 травня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявникам.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             В. В. Яремко