ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5392/21 Справа № 201/13627/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого – судді Демченко Е.Л. 
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , старший державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Савостіна Олена Валентинівна, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
в с т а н о в и л а:
       
       У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Савостіної О.В. про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа - ОСОБА_2 , мотивуючи її тим, що в провадженні Соборного ВДВС знаходиться виконавче провадження №62027991 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2020 року №201/13627/19. 
       Вказував, що виконавче провадження №62027991 відкрито постановою від 14 травня 2020 року та в грудні 2020 року за місцем його роботи надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №62027991, у відповідності до якої з нього, як з боржника, постановлено звернути стягнення з доходів та включено в заборгованість суму у розмірі 85 043,75 грн.
       Зазначав про те, що з відповіді Соборного ВДВС від 15 січня 2021 року за вихідним №1691/6 йому стало відомо, що 85 043,75 грн., враховані як заборгованість зі сплати аліментів, це 1/4 від продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . 
       Посилаючись на те, що державним виконавцем при нарахуванні йому заборгованості по аліментам порушено вимоги чинного законодавства, а тому просив суд визнати дії старшого державного виконавця Соборного ВДВС Савостіної О.В. щодо нарахування заборгованості в межах виконавчого провадження №62027991 у розмірі 85 043,75 грн., яка нарахована як заборгованість у розмірі 1/4 частини від продажу нерухомого майна, неправомірними; зобов`язати старшого державного виконавця Соборного ВДВС Савостіну О.В. скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №62027991. 
       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а його скаргу задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що його права порушені в рамках виконавчого провадження та підлягають відновленню. Зазначав про порушення допущені під час виконання рішення про стягнення з нього аліментів. Зазначав, що грошові кошти отримані від продажу квартири не є доходом з якого повинні бути сплачені аліменти. 
       Заінтересована особа старший  державний  виконавець  Соборного ВДВС Савостіна  О.В. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказувала, що після отримання документів про сплату аліментів за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року та про сплату податків від договору купівлі-продажу нею було перераховано заборгованість по аліментам та наразі вона складає 78 353,15 грн., вказувала, що сума заборгованості була нею нарахована у зв`зку з тим, що не були надані квитанції про сплату податків від вчиненого правочину. Наполягала на тому, що кошти, отримані боржником від продажу квартири, є доходом та з нього повинні стягуватись аліменти. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
       Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
       Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
       Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
       Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.
       Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні в Соборному ВДВС перебуває виконавчий лист №201/13627/19, виданий Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.63).
       Постановою старшого державного виконавця Савостіної О.В. від 08 травня 2020 року за виконавчим листом №201/13627/19 було відкрито виконавче провадження (а.с.65-66).
       Постановою старшого державного виконавця Савостіної О.В. від 21 вересня 2020 року для забезпечення реального виконання виконавчого провадження був накладений арешт на все майно боржника (а.с.73-74).
       Постановою старшого державного виконавця Савостіної О.В. від 30 листопада 2020 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника, яку він отримує в ТОВ «Експрес Плюс», та зобов`язано головного бухгалтера нарахувати заборгованість, починаючи з 01 жовтня 2020 року відповідно до заробітку (доходу) боржника, а також включити в заборгованість суму у розмірі 85 043 грн. 75 коп. (а.с.83-84).
       В матеріалах виконавчого провадження №62027991, які досліджені судом першої інстанції, наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17 лютого 2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору дарування від 08 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шрамко В.В., серія та номер 437, належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.70-71).
       З копії договору купівлі-продажу від 19 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №1372, вбачається, що ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 та ціна договору становить 340 175 грн. (а.с.36-37,80-81).
       21 лютого 2020 року заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С., серія та номер 569, придбали у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_2 і ціна продажу склала 615 012 грн. (а.с.38-40).
       З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 14 квітня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яку він придбав за договором купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року (а.с.68-69).
       Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказав, що після отримання квартири безоплатно за договором дарування від 08 лютого 2019 року (незалежно від того, сплачував заявник податок на доходи фізичних осіб чи ставка податку була нульова), був здійснений продаж цієї квартири за договором купівлі-продажу від 19 лютого 2020 року зі сплатою податку на доходи фізичних осіб, а отже заявник отримавши безоплатно нерухоме майно, після його продажу отримав дохід від відчуження майна (з якого сплачений податок), за рахунок якого придбав інше нерухоме майно. Отже, старшим державним виконавцем Соборного ВДВС правомірно були нараховані аліменти та заборгованість по ним, та правомірно в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року зобов`язано головного бухгалтера нарахувати заборгованість, оскільки отримані ОСОБА_1 від продажу нерухомого майна грошові кошти є його доходом, на який у розумінні СК України нараховуються аліменти та заборгованість по ним.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
       Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд — і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).
       За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
       Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені такі заходи примусового виконання рішень: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
       Згідно зі ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ч.ч.1-3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Виконавець зобов`язаний: 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
       Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1)проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2)проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3)з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4)за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5)безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6)накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7)накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8)здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9)використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10)звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11)приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12)звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13)звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14)викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15)залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16)накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17)застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18)вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19)у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20)залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21)отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
       Колегія суддів вважає неправомірним включення до розміру заборгованості по аліментам 85 043,75 грн., яка нарахована як заборгованість у розмірі 1/4 частини від продажу нерухомого майна- квартири. 
       Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно з частиною третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
       Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.
       Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. 
       ЦК України також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
       Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.
       У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.
       Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).
       Частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
       Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається зокрема і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.
       Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення. Та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину.
       Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого        від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню.
       Отже, доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні.
       Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.
        Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.
       Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.
       Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 січня 2021 року у справі №758/10761/13-ц дійшов висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів. 
       На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 та необхідність скасування ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2021 року з прийняттям постанови про задоволення скарги ОСОБА_1 . 
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

       Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення. 

       Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , старший державний виконавець Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Савостіна Олена Валентинівна, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. 

       Визнати дії старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Савостіної Олени Валентинівни щодо нарахування заборгованості в межах виконавчого провадження №62027991 у розмірі 85 043,75 грн., яка нарахована як заборгованість у розмірі 1/4 частини від продажу нерухомого майна, неправомірними. 

       Зобов`язати старшого державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Савостіну Олену Валентинівну скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30 листопада 2020 року у виконавчому провадженні №62027991. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р. 

                                                                               Макаров М.О.