ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2221/21 Справа № 203/3660/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа – орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
       11 жовтня 2019 року позивач, діючи у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – орган опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення.
       В обґрунтування позову зазначає, що відповідач доводиться їй колишнім чоловіком та батьком їхньому сину – ОСОБА_3 .
       До листопада 2018 року позивачка з двома дітьми мешкала у квартирі АДРЕСА_1 , одноосібним власником якої є малолітній ОСОБА_3 .
       Відповідач мешкав та був зареєстрований у належній йому квартирі АДРЕСА_2 . 
       16.11.2018 відповідач разом із сторонніми особами виламав двері квартири, змусивши позивачку покинути житло разом з дітьми. Формальною підставою для вселення відповідача стала його реєстрація у спірній квартирі. Після звернення до Державної міграційної служби України із скаргою реєстрація відповідача була скасована, проте позивачка дотепер не має можливості вселитися з дітьми в квартиру, оскільки у ній мешкає відповідач, який змінив замки. Таким чином, маючи реєстрацію у спірному помешканні, позивачка з дітьми фактично не може ним користуватися.
       Посилаючись на вказані обставини, просила усунути перешкоду у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла. Вселити до квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Вирішити питання стосовно судового збору (т. 1 а.с. 2 – 4).
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, вселення — задоволено.
       Усунуто ОСОБА_2 , малолітньому ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житлом та виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .
       Вселено ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у сумі 1 536,80 гривень.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень (т.2, а.с. 14-16).
       Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (т.2, а.с. 20-28).
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 21.07.2012 по ІНФОРМАЦІЯ_1 та мешкали у квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12).
       За час шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 8).
       19 січня 2017 року відповідач подарував малолітньому ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.а.с. 9, 10).
       21 лютого 2018 року виконавчим комітетом Центральної районної в м. Дніпрі ради було ухвалено рішення №28 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю у спірній квартирі (т. 1, а.с. 17).
       08 листопада 2018 року відповідача на підставі поданої ним заяви було зареєстровано у спірній квартирі (т. 1, а.с. 33).
       16 листопада 2018 року позивачку разом з малолітнім сином було виселено з квартири. Виселення відбулося за участю відповідача та сторонніх осіб.
       Від 01.12.2018 позивачка з дитиною винаймає житло в м. Кам`янському Дніпропетровської області (т. 1, а.с. 126 – 129).
       02 липня 2019 року за результатами розгляду скарги позивачки, на підставі висновку щодо перевірки законності реєстрації відповідача у спірній квартирі, реєстрацію було скасовано (т. 1 а.с.а.с. 29 – 38).
       Після виселення позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням передати їй ключі і надати можливість вселитися, проте дотепер ці прохання останнім не задоволені (а.с. 39 - 40, 138-139).
       Відповідач від часу розірвання шлюбу між сторонами і до 16.11.2018 постійно, добровільно і безперервно мешкав окремо від позивачки та малолітнього сина за адресою: АДРЕСА_3 .
       Викладена обставина підтверджується доказами, зібраними судом першої інстанції протягом розгляду справи, а саме:
       - рішенням виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 21.02.2018 №28, згідно з яким у спірній квартирі мешкали лише позивачка з дитиною (т. 1 а.с. 17);
       - рішенням виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 21.03.2018 №44 про визначення порядку участі батька у вихованні сина, згідно з яким відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (за місцем своєї реєстрації) і набув право на щонедільне спілкування із сином, що мешкав з позивачкою у спірній квартирі (т. 1 а.с. 18-19);
       - характеристикою КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 26.01.2018, згідно з якою відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 99);
       - випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 29.01.2018, згідно з якою відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 100);
       - витягом з протоколу засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 07.02.2018, згідно з яким позивачка з двома дітьми (одна – від попереднього шлюбу) мешкала у спірній квартирі, відповідач постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (за місцем своєї реєстрації); відповідач пояснював, що спірну квартиру подарував синові, аби він там мешкав разом з матір`ю (т. 1 а.с. 102);
       - позовною заявою відповідача та його клопотанням про залучення третьої особи в адміністративній справі №0440/5584/18, згідно з якими відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 104 – 107);
       - позовними заявами відповідача та його клопотанням про виклик свідків у цивільній справі №203/2372/18, згідно з якими відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 114 – 116, 120, 125);
       - заявою про ознайомлення з матеріалами цивільної справи №201/1105/18, згідно з якою відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 161);
       - медичними довідками про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 26.01.2019, від 09.04.2020, згідно з якими відповідач мешкав у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 182);
       - витягом з протоколу засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради від 07.03.2018, згідно з яким позивачка з двома дітьми мешкала у спірній квартирі, а відповідач – у квартирі АДРЕСА_2 (за місцем своєї реєстрації) (т. 1 а.с. 246, 247);
       - показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які показали, що відповідач від початку 2017 року у спірній квартирі не мешкав; показаннями свідка ОСОБА_9 (співробітник третьої особи), згідно з якими вона брала участь у складенні акта житлових умов відповідача, який постійно мешкав за іншою адресою.
       Встановлено, що відповідач неодноразово допускав відносно позивачки та її дітей прояви насильства в сім`ї.
       23.06.2017 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі про адміністративне правопорушення №203/2252/17 було ухвалено постанову, якою відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбачено частиною першою статті 1732, статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).        Відповідач 11.06.2017 у спірній квартирі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, учинив сварку з позивачкою та ображав її нецензурною лайкою. Після цього відповідач чинив злісну непокору розпорядженню співробітників поліції, кидався стільцем, брав до рук кухонний ніж (т. 1 а.с. 11).
       23 січня 2018 року позивачка звернулася до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» із заявою про її судово-медичне обстеження на предмет виявлення тілесних ушкоджень, які вона, за її словами, отримала 22.01.2018 у спірній квартирі від відповідача. Під час обстеження у неї було виявлено синці на тулубі та обох верхніх кінцівках, а також тілесні ушкодження у вигляді опіків поверхні тулубу та молочних залоз. Давність спричинення тілесних ушкоджень відповідала механізму та строку, на які вказувала позивачка (т. 1 а.с. 157 – 159).
       08 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/1105/18 було ухвалене рішення про видачу обмежувального припису. Судом при цьому було враховано притягнення відповідача до адміністративної відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяння 22.01.2018 позивачці тілесних ушкоджень, а також електронний доказ (відеозапис), згідно з яким у вересні 2017 року відповідач повторно перебував у спірній квартирі у стані сп`яніння, ображав людську гідність позивачки у присутності її дітей (т. 1 а.с. 13, 14).
       13.01.2018 та 30.01.2018 відносно відповідача за вчинення дій, що мають ознаки, визначені у частині першій статті 1732 КУпАП, повторно було складено протоколи про адміністративні правопорушення, згідно з якими відповідач 25.12.2017 та 15.01.2018 відповідно у спірній квартирі вчинив сварку з позивачкою у присутності дітей. Провадження у вказаних справах було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення відповідача до адміністративної відповідальності (т. 1 а.с. 20, 21).
       14 червня 2018 року та 25.06.2018 позивачка звернулася до Центральної районної в м. Дніпрі ради із заявою та скаргою відповідно, у яких повідомила про відповідач допускає грубощі у присутності дітей, лається, агресивно поводиться з позивачкою та її старшим сином на очах у малолітнього ОСОБА_3 тощо (т. 1 а.с. 23, 24).
       Матеріали справи свідчать про майнову (житлову) захищеність відповідача в разі його виселення, оскільки в його власності перебуває інше нерухоме майно, розташоване за адресами: АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 134 – 136).
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача та малолітню дитину протиправно було позбавлено права користування спірною квартирою, вважає цілком обґрунтованими позовні вимоги про усунення їм перешкод у користуванні житлом, виселення відповідача та їх вселення у квартиру.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       За правилами, встановленими ч. 4 ст. 311 ЦК, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом
       Частиною 1 статті 321 ЦК визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       За змістом ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
        Відповідно до частини першої статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
       Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК.
       Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
       Аналіз приведених норм доводить висновку про те, що член сім`ї власника житла (малолітнього ОСОБА_3 ), яким безумовно є відповідач, має право користуватися житловим приміщенням нарівні з власником винятково в разі, коли він проживає у такому приміщенні.
       Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
       Відповідно до вимог ст. 116 ч. 1 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
       При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
       Посилання апелянта, що суд першої інстанції не з`ясував обставину чи дійсно відповідачем вчинялись всі ті правопорушення про які стверджує позивач є безпідставними та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгодою відповідача із висновками суду по їх оцінці. Дані правопорушення підтверджуються доказами, що містяться в матеріалах справи.
       Матеріали справи містять докази про вчинення відповідачем правопорушень за вчинення ним насильства в сім`ї.
       Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
       Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року— залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: