Дата документу 29.09.2021 Справа № 337/5611/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №337/5611/20        Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/807/2548/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» вересня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Маловічко С.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину, 

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1994 року по 03 серпня 2010 року, від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач має аліментні зобов`язання по утриманню дитини.
На підставі договору про надання у Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди від 16 вересня 2020 року №90-ММ ОСОБА_4 зарахований на навчання на перший курс денного навчання за спеціальністю Дизайн.
Нею було оплачено перший курс навчання дитини у розмірі 16268 грн. згідно з квитанціями від 07 вересня 2020 року на суму 4996 грн., від 09 вересня 2020 року на суму 4898 грн., від 12 грудня 2020 року на суму 3000 грн., від 14 грудня 2020 року на суму 3374 грн..
Вважала, що відповідач повинен відшкодувати частину вказаних витрат в розмірі 8134 грн.
На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_3 половину вартості фактично понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 8134 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що витрати були понесені та позов був поданий у період, коли дитини ще була неповнолітньою, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 05 липня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із пунктом другим частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення суду дитина є повнолітньою, правила статті 185 СК України не застосовуються в випадку, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням після повноліття до досягнення нею 23 років.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно з договором про навчання у Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С.Сковороди Радіонов М.Р. з 2020 року навчається у Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С.Сковороди на першому курсі за спеціальністю «Дизайн», денної форми, на платній формі навчання (а.с. 12-13).

Відповідно до копій квитанцій від 14 грудня 2020 року № 0.0.1940305431.1 на суму 3374 грн., від 09 вересня 2020 року №0.0.1828736654.1 на суму 4898 грн., від 12 грудня 2020 року №0.0.1938696028.1 на суму 3000 грн., від 07 вересня 2020 року на суму 4996 грн., позивач оплатила навчання у розмірі 16268 грн. (а.с. 10-11).

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав того, що станом на час розгляду справи ОСОБА_4 є повнолітньою особою, а тому правила статті 185 СК України не застосовуються, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 були понесені витрати на навчання в розмірі 16 268 грн. та подано позов до суду першої інстанції до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а тому вказані висновки суду є помилковими.

В той же час колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини у Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С.Сковороди на першому курсі за спеціальністю «Дизайн», денної форми, на платній формі навчання нею сплачено кошти за навчання.

В той же час навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, провадження № 61-19103св19, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18, провадження № 61-12362св19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц, провадження № 61-16115св19.

Таким чином, витрати, які були понесені ОСОБА_1 на навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття не можуть бути стягнуті, оскільки відповідач на той момент мав аліментні зобов`язання по утриманню неповнолітньої дитини, а додатковими витратами, які підлягають стягненню, виходячи з норми ст. 185 СК України, є періодичні витрати на лікування дитини, систематичні витрати, понесені у зв`язку з каліцтвом дитини чи постійною хворобою, витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, а не витрати на навчання у вищому навчальному закладі.

З огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2021 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       С.В. Маловічко