ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 липня 2021 року           справа №200/2973/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю позивача особисто, представника відповідача 1 Варчина Р.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. (рішення складено у повному обсязі та підписано 19 жовтня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/2973/19-а (головуючий І інстанції суддя Арестова Л.В.)   за позовом    ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області,  тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковник поліції Беседи Сергія Миколайовича, третя особа:   Первинна професійна спілка "Правозахисник країни" про  скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та  звільнення,

                                       В С Т А Н О В И В:

22.03.2019 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до  Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою (яка була уточнена, збільшена), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Беседи С.М. № 32 о/с від 24.01.2019 р. «По особовому складу», яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції, звільнено з 24.01.2019 р. на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 187 від 24.01.2019 р. за п. 6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Беседи С.М. № 187 від 24.01.2019 р. «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНР в Донецькій області та їх покарання», яким капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, що виразилося у недотриманні п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч.ч. 1, 2 ст. 1, п.п. 1, 3, 6, 7, 10, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1, 2, 3, 7 п. 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, п. 10 розділу ІІІ Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 року № 347, п.п. 2.1, 2.2.17 доручення ГУНП в Донецькій області від 27.06.2017 року № 6621/05/12-2017, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 28 Конституції України, у порушенні конституційних прав громадянина ОСОБА_2 , у непомірному вживанні алкогольних напоїв у важкий для країни час, під час посиленого варіанту несення служби, втраті посвідчення працівника національної поліції України, спеціального жетону поліцейського, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування в частині надання неправдивих свідчень, прибутті на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння, скоєні вчинку, що підриває авторитет і довіру громадян до Національної поліції України і є несумісним з подальшим проходженням служби, перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь   ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при звільненні, починаючи з 24.01.2019 станом на дату постановлення рішення по суті спору, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення – 527,60 грн. та кількості діб фактичного вимушеного прогулу;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь   ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката на загальну суму 3000 грн. (т. 1 а.с. 4-25, 34-63, т. 6 а.с. 52-86). 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/2973/19-а позов ОСОБА_1  – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Беседа С.М. № 32 о/с від 24.01.2019 року “По особовому складу”, яким капітана поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції, звільнено з 24.01.2019 року на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 187 від 24.01.2019 року за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію”.
Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області Беседи С.М. № 187 від 24.01.2019 року “Про порушення службової дисципліни окремими працівниками Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області та їх покарання”, яким звільнено зі служби капітана поліції ОСОБА_1 за грубе порушення службової дисципліни, що виразилося у недотримані п.1 ч. 1 ст.18 Закону України “Про національну поліцію”, ч.ч. 1,2 ст. 1, п.п. 1,3,6,7,10,14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1,2,3,7 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, п. 10 розділу III Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 року № 347, п.п 2.1, 2.2.17 доручення ГУНП в Донецькій області від 27.06.2017 року № 6621/05/12-2017, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 28 Конституції України, у порушенні конституційних прав громадянина ОСОБА_2 , у непомірному вживанні алкогольних напоїв у важкий для країни час, під час посиленого варіанту несення служби, втраті посвідчення працівника національної поліції України, спеціального жетону поліцейського, проявлений нещирості під час проведення службового розслідування в частині надання неправдивих свідчень, прибутті на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння, скоєні вчинку, що підриває авторитет і довіру громадян до Національної поліції України і є не сумісним з подальшим проходженням служби, перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області поновити ОСОБА_1 на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального відділу поліції з 25 січня 2019 року.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 25.01.2019 року станом на дату постановлення рішення по суті спору, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення – 527,60 грн. та діб фактичного вимушеного прогулу в кількості 622 в розмірі 328  167 (триста двадцять вісім тисяч сто шістдесят сім) грн. 20 коп.
В задоволені решти позовних вимог – відмовлено (т. 10 а.с. 2-12).
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати  рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду є необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню.
Вказує, що твердження суду щодо не доведення до позивача інформації про проведення відносно нього службового розслідування є помилковими, оскільки службове розслідування призначено 21.12.2018 року, а закінчено 23.01.2019 року, а позивач перебував на лікарняному з 21.12.2018 року по 30.12.2018 року. Крім того, ним декілька разів надавалися пояснення щодо обставин 21.12.2018 року. Всі матеріали та документи, які надавав позивач, досліджені та долучені до матеріалів службового розслідування, про що зазначено у висновку службового розслідування.
Відносно твердження суду першої інстанції про необхідність проведення нового службового розслідування, зазначає, що розслідування можливого дисциплінарного проступку 11.01.2019 року здійснювалось в межах призначеного службового розслідування, оскільки було безпосередньо пов`язано з подіями 20 та 21 грудня 2018 року. Тому не було підстав для проведення нового службового розслідування.
Під час винесення рішення судом не було взято до уваги, що позивач відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Стан, в якому знаходився позивач, підтверджується свідченнями свідків та зафіксований на записі з бодікамер.
Вказує, що суд під час розгляду справи порушив вимоги ч. 1 ст. 119 КАС України та протягом розгляду справи з боку суду було упереджене ставлення до ГУНП в Донецькій області, жодних доводів, аргументів та заперечень від представника відповідача не було взято до уваги. Суд фактично став на сторону позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,  а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник апелянта в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.
Позивач в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про відсутність   підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 станом на грудень 2018 року проходив службу у кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального ВП  ГУНП у Донецькій області та має звання капітан поліції.
Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 3262 від 21.12.2018 «Про призначення службового розслідування» на підставі інформації щодо неналежної, як працівника Національної поліції України, поведінки оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП КУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 , яка надійшла 21.12.2018 до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Центрального ВП ГУНП в області призначено службове розслідування за вказаним фактом. Створено дисциплінарну комісію з проведення службового розслідування у складі: голова комісії - заступник начальника управління – начальник ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області підполковник поліції ОСОБА_3 ; члени комісії: заступник начальника організаційно – методичного відділу УКР ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_4 , старший інспектор з ОД ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області підполковник поліції ОСОБА_5 , старший інспектор ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 (т.3 а.с. 88).
Наказом т.в.о. начальника полковника поліції ОСОБА_7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 132 від 18.01.2019 «Про продовження службового розслідування» у зв`язку з нововиявленими обставинами, опрацювання великої кількості матеріалів, зібраних під час проведення зазначеного службового розслідування, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення  дисциплінарного поступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, на підставі ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018, службове розслідування продовжено до 25.01.2019 (т. 6 а.с. 158).
За результатами службового розслідування 23.01.2019 складено висновок, відповідно до якого, службове розслідування за фактом  неналежної, як для працівника Національної поліції України, поведінки оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрльного ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 закінчено.   
Відповідно до висновку зазначеного службового розслідування від 23.01.2019, за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні п.1 ч.1 ст. 18 Закону України “Про Національну поліцію”, ч.ч. 1, 2 ст. 1, п.п. 1, 3, 6, 7, 10, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1, 2, 3, 7 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 10 Розділу ІІІ Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 № 347, п.п. 2.1, 2.2.17 доручення ГУНП в Донецькій області від 27.06.2017 № 6621/05/12-2017, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 28 Конституції України, у  порушенні конституційних прав громадянина ОСОБА_2 , у непомірному вживанні алкогольних напоїв у важкий для країни час, під час посиленого варіанту несення служби, втраті посвідчення працівника Національної поліції України, спеціального жетону поліцейського, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування в частині надання неправдивих свідчень, прибутті на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння, скоєнні вчинку, що підриває авторитет і довіру громадян до Національної поліції України і є несумісним з подальшим проходженням служби, перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП області капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції (т. 1  а.с. 98-145).
Наказом т.в.о. начальника полковника поліції ОСОБА_7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 187 від 24.01.2019 «Про порушення службової дисципліни окремими працівниками Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області та їх покарання» за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні п.1 ч.1 ст. 18 Закону України “Про Національну поліцію”, ч.ч. 1, 2 ст. 1, п.п. 1, 3, 6, 7, 10, 14 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абзаців 1, 2, 3, 7 п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, п. 10 Розділу ІІІ Порядку оформлення, виготовлення, обліку, видачі, знищення службових посвідчень Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.04.2017 № 347, п.п. 2.1, 2.2.17 доручення ГУНП в Донецькій області від 27.06.2017 № 6621/05/12-2017, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 28 Конституції України, у  порушенні конституційних прав громадянина ОСОБА_2 , у непомірному вживанні алкогольних напоїв у важкий для країни час, під час посиленого варіанту несення служби, втраті посвідчення працівника Національної поліції України, спеціального жетону поліцейського, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування в частині надання неправдивих свідчень, прибутті на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння, скоєнні вчинку, що підриває авторитет і довіру громадян до Національної поліції України і є несумісним з подальшим проходженням служби, перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (т. 1 а.с. 93-95).
Наказом т.в.о. начальника полковника поліції ОСОБА_7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 32 о/с від 24.01.2019 року «По особовому складу»  відповідно до розділу VII Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту  Національної поліції України) капітана поліції ОСОБА_1 – оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Центрального відділу поліції з 24 січня 2019 року. Вислуга років на 24 січня 2019 року у календарному обчисленні складає: 12 років 05 місяців 10 днів (т. 1 а.с. 92)
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію", відповідно до ст. 3 якого у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
За унормуванням п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" передбачені основні повноваження поліції, серед яких поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
П. 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.12.2016 року за № 1576/29706, занотовано, що поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
За унормуванням положень частини 1 та 2 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Відповідно до пунктів 2, 4, 5, 8, 10, 12, 13 ч. 3 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення, сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» передбачено: за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
У разі вчинення протиправних діянь відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
 Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст.12 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України»).
А унормуванням ч. 1-4 ст. 14. Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Судами встановлено, що відповідно до наказу № 3262 від 21.12.2018 підставою для призначення службового розслідування відносно позивача стала  інформація щодо неналежної, як для працівника Національної поліції України, поведінки оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 , яка надійшла 21.12.2018 до УКЗ ГУНП в Донецькій області з Центрального ГУНП в області.
Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування передбачена Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженим Наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 (далі - Порядок № 893).
Проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків  (п.1-3 розділу V Порядку № 893).
Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Строк проведення службового розслідування, його продовження, порядок обчислення строку службового розслідування визначаються статтею 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Відповідно до ч.1, 2 ст.16. Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.
У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.
Частиною 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» визначено: під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;
2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;
3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;
4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;
5) користуватися правничою допомогою.
Разом з тим, до відома позивача не було доведено про проведення службового розслідування відносно його неналежної поведінки 21 грудня 2018. Крім того, відповідно до довідки про  тимчасову непрацездатність № 2812 від 21 грудня 2018 року, ОСОБА_1  було звільнено від служби у зв`язку з хворобою з 21.12.2018 по 30.12.2018, приступити до служби вказано 30 грудня 2018 року (т. 1. а.с. 189).
Таким чином, станом на дату призначення службового розслідування - 21 грудня 2018 року позивач знаходився на лікарняному, та, на переконання суду, не міг бути обізнаний про те, що відносно нього розпочато службове розслідування.
Крім того, під час розгляду справи судом з`ясовано, що старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 . ОСОБА_1 було опитано декілька раз, а саме, 11 січня 2019 року та 17 січня 2019 року. Однак, ОСОБА_6 до відома позивача не було доведено про проведення відносно нього службового розслідування, а також, не роз`яснені його права (як особи, відносно якої розпочато та проводиться службове розслідування), а саме: права подавати клопотання про  залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи, на користування правничою допомогою.
Під час судового розгляду у суді першої інстанції ОСОБА_6 була допитана у якості свідка, та показала, що дійсно, під час проведення службового розслідування   ОСОБА_8 його права не були роз`яснені, а інформація, яку ОСОБА_1 виклав у своїх поясненнях, комісією ніяким чином не перевірялась. Ніяких документів ОСОБА_6 до матеріалів службового розслідування від ОСОБА_1 не долучала та не перевіряла, з Наказом № 3262 від 21.12.2018 «Про призначення службового розслідування» позивача не ознайомлювала.
Під час судового засідання позивач пояснив, що пояснення були надані   ОСОБА_6 у друкованому вигляді, а сам позивач був переконаний, що надає останній пояснення саме за його (позивача) повідомленням про вчинення щодо нього (позивача) незаконних дій поліцейськими, що мало місце 21.12.2018. Також, позивач пояснив, що передбачені Порядком права йому не були роз`яснені, з Наказом № 3262 від 21.12.2018 «Про призначення службового розслідування» позивача ніхто не ознайомлював, а під час виклику позивача телефоном, ОСОБА_6 не пояснила позивачу, з приводу чого він викликається та з приводу чого має надавати пояснення.
Крім того, судом з`ясовано, що позивача не було ознайомлено з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, тому ОСОБА_1 був позбавлений можливості робити з таких матеріалів копії за допомогою технічних засобів.
З пояснень свідків – членів комісії  вбачається, що ніяких обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України "Про державну таємницю" матеріали службового розслідування не містили, у той час як у наданих позивачу відповідях на його звернення про ознайомлення з матеріалами службового розслідування та висновком, як на підставу для відмови у ознайомленні позивача із зазначеними документами, відповідачі посилались саме на наявність обмежень, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Законом України "Про державну таємницю" та Законом України «Про захист персональних даних».
Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 893 письмові клопотання поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, про отримання і долучення до матеріалів службового розслідування документів, отримання додаткових пояснень від інших осіб, подаються голові або членам дисциплінарної комісії в межах строку проведення службового розслідування.
Голова дисциплінарної комісії впродовж п`яти робочих днів з моменту отримання такого письмового клопотання вивчає його обґрунтованість, за результатами вивчення в межах строку проведення службового розслідування приймає рішення про його задоволення або про відмову в задоволенні, про що інформує поліцейського, який подав таке клопотання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на адресу комісії неодноразово надавались матеріали та документи, а саме: довідка № 2812 про тимчасову непрацездатність з 21.12.2018 року по 27.12.2018, довідка  № 5223 КЗОЗ «ОЛІЛ» № 2 м. Маріуполь, довідка № 2275 з міської лікарні № 1 м. Маріуполь, відповідь з ТУ ДБР за № 03-21/2-263 від 09.01.2019, витяг з ЄРДР за № 62019050000000020 від 09.01.2019 за ч. 2 ст. 365 КК України, лист прокуратури Донецькій області від 02.01.2018, лист Лівобережного ВП від 27.12.2018, DVD диск з відео файлами у кількості 5 штук та фото файлами у кількості 18.
Однак, зазначені матеріали та документи взагалі не були взяти до уваги та досліджені відповідачем, таким документам та матеріалам не надана оцінка, що суперечить вимогам Розділу IV Порядку.
Листом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.02.2019 ОСОБА_8  повідомлено, що за його заявою щодо скоєння протиправних дії гр. ОСОБА_9 , яке мало місце 20.12.2018, зареєстровано за № 2884 від 28.01.2019 до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Центрального ВП ГУНП в Донецькій області. В ході проведення перевірки було виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке у подальшому 11.02.2019 року було внесено до ЄДРДР за № 12019050770000364 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Проводяться слідчі дії (т.1 а.с.237).
Разом з тим, зазначена інформація про скоєння злочину відносно позивача взагалі дисциплінарною комісію не досліджувалась.
Службове розслідування за правилами ч. 6 та ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.
Наказом № 3262 від 21.12.2018 «Про призначення службового розслідування» призначено службове розслідування за фактом надходження 21.12.2018 до УКЗ ГУНП в Донецької області з Центрального ВП ГУНП в області інформації щодо неналежної, як працівника Національної поліції України, поведінки оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 
18.01.2019 року заступник начальника управління – начальник ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області підполковник поліції ОСОБА_3 подав рапорт т.в.о. начальнику головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_7 про те, що у зв`язку з нововиявленими фактами, а саме відкриттям 16.01.2019 року кримінального провадження № 62019050000000039 за ч. 2 ст. 365 КК України відносно оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції Єрмонова С.В.,  всі факти взаємопов`язані між собою та стосуються подій за участю ОСОБА_1 , які відбулися 21.12.2018, прийнято рішення розглянути в рамках одного службового розслідування. Таким чином, у зв`язку з нововиявленими фактами, великою кількістю зібраних матеріалів під час проведення службового розслідування, з посиланням на ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, просить дозволу на продовження терміну виконання матеріалу до 25.01.2019.
Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області полковника поліції Беседи С.М.  за № 132 від 18.01.2019 «Про продовження службового розслідування» у зв`язку з нововиявленими обставинами, опрацювання великої кількості матеріалів, зібраних під час проведення зазначеного службового розслідування, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення  дисциплінарного поступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, на підставі ч. 2 ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, продовжено службове розслідування до 25.01.2019.
Події, що відбулись 11 січня  2019 року, не могли бути предметом вже розпочатого службового розслідування, оскільки на той момент (18 січня 2019 року) вже тривало службове розслідування, призначене 21.12.2018. Тому розслідування обставин вчинення ОСОБА_1 можливого дисциплінарного проступку 11 січня 2019 року могло відбутись тільки шляхом видання відповідного наказу про проведення службового розслідування цих подій, а тому Наказ № 132 від 18.01.2019 прийнято в порушення ч. 6 та ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», а саме: якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 560/1803/19.
З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції у суді були допитані свідки ОСОБА_10 старший інспектор відділу інспекції з особового складу УКЗ ГУНП в Донецькій області та ОСОБА_11 інспектор відділу інспекції з особовому складу УКЗ ГУНП в Донецькій області, які 21.12.2018 склали Акт про відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та Акт про відсутність на службі без поважних причин, які зазначені у Висновку від 23.01.2019.
Ці свідки показали, що 21.12.2018 за усним дорученням начальника управління – начальника ВІОС УКЗ ГУНП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_3 перевіряли знаходження на робочому місці оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 та встановили, що він був відсутній на робочому місці  з 09.00 до 09.50, мобільний телефон був вимкнений, про що складено Акт. Згодом, в 9.55 зазначені посадові особи склали Акт про те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, але останній відмовився. У своїх поясненнях, які були надані цими посадовими особами під час проведення службового розслідування, останні повідомили комісію, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння.
Під час допиту судом, свідки ОСОБА_10 та   ОСОБА_11 показали, що визначили стан алкогольного сп`яніння позивача  (дослівно) «за характерним запахом». На питання суду чому свідки не поїхали з позивачем 21.12.2018 у 9.50-10.00 на автомобілі швидкої допомоги до лікарні, щоб визначити у встановленому порядку, чи був позивач дійсно у стані алкогольного сп`яніння, свідки не змогли надати пояснень.
Відповідно до п. 1 Розділу VI Порядку, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.
Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VI Порядку № 893).
За приписами п. 3-5 розділу VI Порядку № 893  у вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
У порушення зазначених пунктів у  висновку від 23.01.2019 року не вказано форму розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).
У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначається, зокрема, висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.
У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів, такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування;
Крім того, зазначається вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку.
У висновку від 23.01.2019 року зазначено, що службове розслідування за фактом неналежної, як для працівника Національної поліції України, поведінки оперуповноваженого СКП Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 закінчено, відомості, що стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що підтвердились. За грубе порушення службової дисципліни ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції. Вказано, що ОСОБА_1 порушено ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 28 Конституції України, у  порушенні конституційних прав громадянина ОСОБА_2 , у непомірному вживанні алкогольних напоїв у важкий для країни час, під час посиленого варіанту несення служби, проявленій нещирості під час проведення службового розслідування в частині надання неправдивих свідчень, прибутті на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Уряди держав - членів Ради Європи, які підписали цю Конвенцію, беручи до уваги Загальну декларацію прав людини, проголошену Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10 грудня 1948 року, беручи до уваги те, що ця Декларація має на меті забезпечити загальне та ефективне визнання і додержання проголошених у ній прав, беручи до уваги те, що метою Ради Європи є досягнення тіснішого єднання між її членами і що одним із засобів досягнення цієї мети є забезпечення і розвиток прав людини та основоположних свобод, знову підтверджуючи свою глибоку віру в ті основоположні свободи, які становлять підвалини справедливості та миру в усьому світі і які найкращим чином забезпечуються, з одного боку, завдяки дієвій політичній демократії, а з іншого боку, завдяки спільному розумінню і додержанню прав людини, від яких вони залежать, сповнені рішучості, як уряди європейських держав, що є однодумцями і мають спільну спадщину політичних традицій, ідеалів, свободи і верховенства права, зробити перші кроки для забезпечення колективного гарантування певних прав, проголошених у Загальній декларації.
Отже, фізична особа не може порушити Конвенцію, а у цьому випадку, зокрема, позивачу не може ставитись у провину, та, відповідно, не може бути обставиною, на яку можна посилатися, як одну з підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки лише держава (державний орган) може порушити права, які гарантовані людині Конвенцією.
Так, відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Суд зазначає, що у висновку службового розслідування від 23.01.2019 відсутні докази порушення ОСОБА_1 ст. 28 Конституції України. Також висновком не підтверджено належними та допустимими доказами прибуття ОСОБА_1 на службу із запізненням з ознаками алкогольного сп`яніння та «непомірне вживання алкогольних напоїв позивачем у важкий для країни час» (дослівно).
У будь-якому разі наведені у висновку обставини спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких 21.12.2018 позивач знаходився на лікарняному. Стан алкогольного сп`яніння взагалі не підтверджений, бо позивачеві видано лікарняний і якби він дійсно знаходився в такому стані, медичний заклад відмовив би йому в оформленні лікарняного.
Крім того, у висновку зазначаються події 11.01.2019, про які  ГУНП в Донецькій області стало відомо під час моніторингу мережі інтернет 15.01.2019, зокрема, як зазначено у висновку, статті журналіста. В межах службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 21.12.2018 № 3262 проведено перевірку інформації, викладеної у ЗМІ. В результаті встановлено, що 13.01.2019 до Лівобережного ВП Центрального ВП ГУНП в області зі служби 102 надійшла інформація від медичного закладу – міська лікарня № 2 м. Маріуполя про факт звернення до них гр. ОСОБА_9 , якого 11.01.2019 побили працівники поліції. Діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку». 13.01.2019 дільничним офіцером поліції прийнято заяву від громадянина ОСОБА_9 про притягнення до відповідальності двох працівників поліції - ОСОБА_12 та іншого невідомого. Як вказано, ОСОБА_1 привів ОСОБА_9 до адмінбудівлі Лівобережного ВП, не записав у журнал доставлених та запрошених, завів  в кабінет № 22, де вчинив до заявника – ОСОБА_9 фізичний та психологічних тиск, наносив удари, а невідомий спостерігав.
Крім того встановлено, що 18.01.2019 до УКЗ ГУНП в області з Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП в області надійшло повідомлення про те, що 16.01.2018 слідчим відділом ТУ  ДБР, розташованим у м. Краматорську відкрите кримінальне провадження № 62019050000000039 за ч. 2 ст. 365 КК України відносно оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Лівобережного відділення поліції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області капітана поліції Єрмонова С.В.
Cуд зауважує, що на теперішній час відсутній вирок стосовно позивача. 
Отже, відповідачами зроблений висновок, що позивач ОСОБА_1 порушив конституційні права гр. ОСОБА_9 , застосувавши до останнього неправомірні заходи фізичного впливу,  що викликало суспільний резонанс, публічний розголос, тим самим скоїв вчинок, який дискредитує звання поліцейського та негативно впливає на імідж Національної поліції України, та є несумісним з подальшим проходженням служби в лавах Національної поліції України.  
Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законом, і встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.
В матеріалах справи відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, яким би позивача було визнано винним у вчиненні  кримінального злочину відносно гр. ОСОБА_9 11.01.2019, що суперечить принципу презумпції невинуватості, регламентованому частиною 1 ст. 62 Конституції України.
У рішенні від 10.02.1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
За вимогами п. 3 ч. 4, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород. Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.
Пункту 5 розділу V   Порядку № 893 змістує:  службове розслідування має встановити:
- наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
- наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
- ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
- обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
- відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
- вид і розмір заподіяної шкоди;
- причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Під час допиту свідків - членів комісії, судом з`ясовано, що комісією не встановлювались обставини, які можуть пом`якшити  відповідальність позивача.
Разом з тим,   Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 8 вересня 2016 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій. Крім того, до матеріалах адміністративної справи долучені: Відзнака ОСОБА_1 від Президента України, серія НОМЕР_1 , Указ від 17.02.2016 № 53/2016, ордени та посвідчення: «10 років сумлінної служби» від МВС, орден «За участь в АТО», орден «Учасника бойових дій», орден «95 років карного розшуку» та інші.  
Дисциплінарне покарання особи, вина якої не доведена належними та допустимими доказами, не може вважатись результатом ефективного розслідування.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 06.12.1988 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", серед іншого вказано, що принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі "Аллене де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", та перебираючи на себе функцію суду.
Крім того судом  враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає за необхідне також зазначити, що під час проведення службового розслідування відносно позивача та видання оскаржуваних наказів, позивачами залишено поза увагою той факт, що позивач є членом професійної спілки «Правозахисники країни», що ніяким чином не знайшло свого відображення в матеріалах службового розслідування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані накази про звільнення позивача є протиправними та, відповідно, правомірно скасовані.
Суд апеляційної інстанції витребував оригінали матеріалів службового розслідування і впевнився  у відповідності до ч. 6 ст. 94 КАС України,що а матеріалах справи подані копії відповідають оригіналу.
Оскільки суд зробив висновок про протиправність наказів відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції, вимога позивача про поновлення на посаді  є такою, що належить до задоволення як похідна.
Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу Законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
За змістом ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Відповідно до п.4 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 року за № 669/28799, грошове забезпечення виплачується поліцейським, які призначені на штатні посади в Національній поліції, та курсантам ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання.
Пунктом 6 Розділу 3 вказаних Порядку та умов, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Зі змісту Порядку № 260 випливає, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
Аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 09 квітня 2020 у справі № 540/426/19, від 23.04.2020 у справі № 820/2727/17.
Оскільки судом визнано протиправними та такими, що підлягають скасуванню накази про звільнення ОСОБА_1 , стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.01.2019  по 07.10.2020.
Розрахунок середнього заробітку працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).
Норми абзацу третього пункту 2 Порядку № 100 обумовлюють, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата
Оскільки позивача звільнено зі служби 24.01.2019 року, то сума виплат обчислюється за два попередні календарні місяці до  звільнення. Починаючи з 25.01.2019 по 07.10.2020 включно, вимушений прогул складає 622 календарних дня.
Довідка від 12.08.2019 підтверджує, що середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1  складає 527,60 грн.
Таким чином час вимушеного прогулу позивача з 25.01.2019 по 07.10.2020 включно складає 622  календарних дня, а тому стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 328167,20 грн. (527,60 грн. х 622 р.д.) з відрахуванням обов`язкових платежів та зборів, про що вірно вказано судом першої інстанції.
Середньомісячний розмір грошового забезпечення згідно довідки від 12.08.2019 № 537 становить 16091,92 грн.
Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції  у Донецькій області на користь ОСОБА_8 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2019 року по день ухвалення рішення в цієї адміністративній справі - 07.10.2020 року у розмірі 328 167,20 грн. (527,60 грн. х 622) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до п.п.2-3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
За вимогами  ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.          
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення  суду  не  вбачається. 
Керуючись 195, ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 310, 316, ст. 321, ст. 322, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                    
                                           П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р.  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі № 200/2973/19-а -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено  20 липня 2021 року.

Колегія суддів:                                                                                             Г.М. Міронова
                                                                                                                    
                                                                                                                      І.В. Геращенко                                 

                                                                                                                      Е.Г. Казначеєв