Справа № 128/1032/20
Провадження № 22-ц/801/1817/2021
Провадження № 22-ц/801/1536/2021
Провадження № 22-ц/801/1820/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю.Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року	Справа № 128/1032/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Ковальчука О. В., Міхасішина І. В.,
з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про розірвання договору довічного утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Карпінської Ю. Ф. від 13 травня 2021 року та апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Самсонюка В. В. на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року та на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року, -

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила розірвати договір довічного утримання, укладений 30 жовтня 2018 року між нею та ОСОБА_2 , посвідчений нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О. Г. за реєстровим номером № 1643.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона має у власності житловий будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки: кадастровий номер 0520687000:02:008:0178, площею 0,25 га; кадастровий номер 0520687000:02:008:0179, площею 0,0435 га; кадастровий номер 0520687000:02:008:0179, площею 0,1 га. 
30 жовтня 2018 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого вона передала ОСОБА_2 у власність вищезазначене майно, а він зобов`язався надавати їй догляд. З моменту укладення договору ОСОБА_2 не виконував зобов`язання, передбачені пунктом 2 вказаного договору в частині забезпечення продуктами харчування, одягом, лікарськими засобами, здійснення необхідної медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників. Вона самостійно купувала продукти харчування та просила рідню забезпечити її необхідними медичними препаратами.
       Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року у позові відмовлено. 
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено невиконання або неналежне виконання набувачем ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором довічного утримання від 30 жовтня 2018 року.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Зазначала, що ОСОБА_2 не виконував умови пунктів 2 та 3 договору довічного утримання, не звертав уваги на її потреби, стан здоров`я, не забезпечував харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою. Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, поклавши в основу рішення неправдиві показання відповідача та третьої особи, свідків, які є заінтересованими особами, чим допустив упередженість, необ`єктивність при вирішенні справи. Договір довічного утримання укладений шляхом примусу та обману. Розмір матеріального забезпечення є неспівмірним із тими витратами, які вона понесла через хворобу.
       Представник ОСОБА_2 - адвокат Мазур О. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених судом правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
       Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року заяву представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 - адвоката Бегейми М. О. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5600 грн 00 к.
       Додаткове рішення мотивоване тим, що витрати на правничу допомогу адвоката Бегейми М. О., понесені ОСОБА_3 та документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої та частини дванадцятої статті 141 ЦПК України.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самсонюк В. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвокатів, просив додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви адвоката Бегейми М. О.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року посилався на те, що ОСОБА_3  відповідної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, як передбачено нормами ЦПК України, до закінчення судових дебатів не заявляла, оскільки в судових засіданнях та у дебатах участі не приймала, як і її представник. Клопотання подане поза межами п`ятиденного строку. Відповідно до договору погоджено гонорар у фіксованій сумі, розмір якої складає 5600 грн 00 к., а з акту виконаних робіт видно, що гонорар вираховується з розрахунку 800 грн 00 к. за одну годину. На квитанції про сплату 5600 грн 00 к. відсутній підпис  ОСОБА_3 . 
       Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Мазура О. В. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн 00 к.        
       Додаткове рішення мотивоване тим, що витрати на правничу допомогу адвоката Мазура О. В., понесені ОСОБА_2 та документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Самсонюк В. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, просив додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні заяви адвоката Мазура О. В.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року посилався на те, що клопотання подане поза межами п`ятиденного строку. Відповідно до договору погоджено гонорар у фіксованій сумі, розмір якої складає 13000 грн 00 к., а з акту виконаних робіт видно, що гонорар вираховується з розрахунку 800 грн 00 к. за одну годину. На квитанції про сплату 13000 грн 00 к. відсутній підпис ОСОБА_2 .        
       Представник ОСОБА_2 - адвокат Мазур О. В. подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що постановлене з дотриманням норм процесуального права відповідно до фактичних обставин справи. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та додаткових рішень суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 30 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Марунько О. Г. за реєстровим номером № 1643.
Відповідно до підпунктів 1.1 - 1.4 цього договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та три земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зобов`язався забезпечувати ОСОБА_1 утриманням довічно. 
Згідно з пунктом 2 договору за згодою сторін грошова оцінка матеріального забезпечення, яке сплачується відчужувачу набувачем, складає 1000 грн 00 к. на місяць або довічним утриманням ОСОБА_1 шляхом забезпечення її харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників, але ціна всіх зазначених речей та послуг не має перевищувати 1000 грн 00 к. на місяць.
Належність ОСОБА_1 житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудати та земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно, копіями витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копією витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та копією витягу з Єдиного реєстру боржників.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 984 від 29 жовтня 2018 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Малолітні та неповнолітні діти за даною адресою не зареєстровані та не проживають.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 339 від 21 травня 2020 року за ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюють постійний догляд ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_3 , які проживають з нею з квітня 2011 року та здійснюють догляд з 30 жовтня 2018 року по даний час. Від ОСОБА_1 від квітня 2011 року і по теперішній час не надходило жодних скарг щодо її догляду вказаними особами.
На підтвердження виконання пункту 2 договору довічного утримання ОСОБА_2 надав копії квитанцій про здійснення витрат на матеріальне забезпечення ОСОБА_1 та копії розписок з власноручним її підписом, з яких видно, що з 01 грудня 2018 року по 30 березня 2020 року (17 місяців) сума фактично здійснених ОСОБА_2 витрат становить 27280 грн 12 к., що значно перевищує суму витрат, яку мав би сплачувати ОСОБА_2 за договором (1000 х 17 = 17000 грн 00 к). 
З копії виписки із медичної карти ОСОБА_1 від 04 лютого 2020 року видно, що ОСОБА_1 має захворювання у вигляді: Старечої катаракти ОС. Артифакія ОД. Вторинна катаракта ОД.
Як повідомило на запит адвоката Мазура О. В. Комунальне некомерційне підприємство «Вінницький районний медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Вінницької міської ради з 2018 року по 16 червня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в телефонному режимі зверталися щодо консультацій з приводу надання первинної медичної допомоги та закупівлі медикаментів для громадянки ОСОБА_1 . 
Відповідно до пункту 15 договору довічного утримання від 30 жовтня 2018 року, цей договір може бути припинений за рішенням суду в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, або за згодою сторін.
       Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) установлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Як передбачено статтями 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
       Договір довічного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.
       Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).
       Стаття 751 ЦК України містить імперативну норму про те, що матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законодавством.
       Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності (частина друга статті 749 ЦК України).
       Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. Так, на вимогу відчужувача договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
       Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення «неналежне виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання (догляду)», а тому, вирішуючи це питання суд повинен ураховувати конкретні обставини справи, умови договору довічного утримання (догляду) та положення статті 651 ЦК України, які визначають загальні підстави для зміни або розірвання договору.
       Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
       Як видно з матеріалів справи, за умовами укладеного між сторонами договору ОСОБА_2 зобов`язався матеріально забезпечувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами в розмірі 1000 грн 00 к. або довічно утримувати ОСОБА_1 шляхом забезпечення її харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надання медичної допомоги шляхом залучення медичних працівників, але ціна всіх зазначених речей та послуг не має перевищувати 1000 грн 00 к. на місяць.
       Тобто, у договорі довічного утримання обов`язки набувача є конкретно визначеними сторонами і обмежуються конкретно визначеними видами догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача, матеріальна вартість яких становить 1000 грн 00 к. на місяць з урахуванням індексації.
       Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 не виконує належним чином умови договору, визначені пунктом 2 цього договору - підстава позову.
       Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
       Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       За змістом частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Факт виконання умов пункту 2 договору довічного утримання щодо щомісячного матеріального забезпечення підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема чеками, розрахунковими квитанціями, товарними чеками, розписками та не заперечувався ОСОБА_1 , яка в суді першої інстанції пояснювала, що отримувала від ОСОБА_2 кошти в розмірі 1000 грн 00 к., проте, з квітня 2020 року перестала їх отримувати, тому що звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, суд першої інстанцій, виходячи з правової природи цього договору, аналізу умов договору довічного утримання від 30 жовтня 2018 року, положень статті 755 ЦК України та підстав позову, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 , станом на час звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, належним чином виконував умови вказаного договору, а ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем зобов`язання за договором довічного утримання.
Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2  не виконував умови пункту 3 договору довічного утримання, зокрема щодо забезпечення окремою житловою кімнатою у житловому будинку, не були підставою позову та, відповідно, не були предметом доказування у суді першої інстанції, а тому відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України їх дослідження виходить за межі повноважень апеляційного суду.
З цих же міркувань апеляційний суд не бере до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що підпис у договорі виконаний не нею, а іншою особою, договір укладено внаслідок обману та насильства.
При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись з новим позовом, змінивши його підставу та/або предмет.
       Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Самсонюка В. В. на додаткові рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд виходить із такого.
       Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5600 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката суд першої інстанції виходив із того, що між адвокатом Бегеймою М. О., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 001289, та ОСОБА_3 укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 06 серпня 2020 року, згідно з яким адвокат зобов`язався надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту щодо належного представлення інтересів ОСОБА_3 у розгляді цивільної справи № 128/1032/20; розмір гонорару, який сплачує клієнт адвокату складає 5600 грн 00 к., які клієнт повинен оплатити у день підписання даного договору.
       Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13000 грн 00 к. у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката суд першої інстанції виходив із того, що між адвокатом Мазуром О. В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1855, та ОСОБА_2 укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15 травня 2020 року, згідно з яким адвокат зобов`язався надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту щодо належного представлення інтересів ОСОБА_2 у розгляді цивільної справи № 128/1032/20; розмір гонорару, який сплачує клієнт адвокату складає 13000 грн 00 к., які клієнт повинен оплатити у день підписання даного договору.
       Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи з огляду на таке.
       Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
       Згідно з пунктом 1 частини третьої вказаної статті до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
       Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
       Частиною дванадцятою цієї статті установлено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
       Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 .
       Відповідно до акту виконаних робіт та наданих послуг від 18 травня 2021 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06 серпня 2020 року адвокатом Бегеймою М. О. були проведені такі роботи: вивчення чинного законодавства щодо розірвання договору довічного утримання, аналіз матеріалів даної справи і наявної судової практики та надання консультації клієнту - 2 години; підготовка і подача до суду заяв з процесуальних питань по справі - 1 год; підготовка до участі у судових засіданнях та безпосередня участь у судових засіданнях під час розгляду даної справи - 4 години. Вартість однієї години роботи адвоката - 800 грн. Загальна вартість робіт склала 5600 грн.
       Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера б/н від 06 серпня 2020 року ОСОБА_3 сплачено адвокату Бегеймі М. О. грошові кошти за надання професійної правничої (правової) допомогу в розмірі 5600 грн 00 к.
       Відповідно до акту виконаних робіт та наданих послуг від 18 травня 2021 року до договору про надання правничої допомоги від 15 травня 2020 року адвокатом Мазуром О. В. були проведені такі роботи: вивчення чинного законодавства з даного питання, аналіз наявної судової практики та надання консультації клієнту - 2 години; підготовка та подача адвокатських запитів для отримання доказів, а також збір інших доказів по справі - 2 години; підготовка і подача до суду відзиву на позов по справі - 4 години; підготовка і подача до суду заяв і клопотань з процесуальних питань - 3 години; підготовка і участь у судових засіданнях по справі - 7 годин. Вартість однієї години роботи адвоката - 800 грн. Загальна вартість робіт склала 13000 грн.
       Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 36/20 від 15 травня 2020 року ОСОБА_2 було сплачено адвокату Мазуру О. В. грошові кошти за надання професійної правничої (правової) допомогу в розмірі 13000 грн 00 к.
       Оскільки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_3 - адвокатом Бегеймою М. О. та представником ОСОБА_2 - адвокатом Мазуром О. В. надані відповідні письмові докази, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх стягнення з позивачки на користь відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
       Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу адвокатів Бегейми М. О. та Мазура О. В. та доказів їх неспівмірності не подавала, а тому суд першої інстанції не мав підстав для їх зменшення.
       Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заяви адвокатів Бегейми М. О. та Мазура О. В. та докази понесених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судових витрат були подані поза межами встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку, то апеляційний суд виходить із такого.
       Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Представник ОСОБА_3 - адвокат Бегейма М. О. 13 травня 2021 року до закінчення судових дебатів подав до суду першої інстанції заяву, в якій зазначав, що усі необхідні докази та розрахунки наданої правничої допомоги ОСОБА_3 будуть подані до суду першої інстанції в строк, визначений ЦПК України. 
       Судові дебати у справі були проведенні 13 травня 2021 року, отже строк на подання доказів понесених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрат на правову допомогу адвокатів закінчувався 18 травня 2021 року, а подані вони були адвокатами Бегеймою М. О. та Мазуром О. В. 18 травня 2021 року.
       Таким чином, доводи апеляційних скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

        Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Самсонюка В. В. залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 травня 2021 року, додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року та додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02 липня 2021 року - без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       (Повний текст судового рішення виготовлено 28 вересня 2021 року).

       Головуючий                                                О. С. Панасюк

       Судді:                                                        О. В. Ковальчук

                                                                       І. В. Міхасішин