П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4492/20	
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Малкової Марії Вікторівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Малкової Марії Вікторівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся із позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Малкової Марії Вікторівни, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №63036459 від 15.09.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме поза межами наданих відповідачу повноважень, поза межами свого виконавчого округу, не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи і не за місцем знаходження його майна. Також позивач посилався на очевидну протиправність виконавчого напису, який був наданий до примусового виконання. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 ; скасована постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження № 63036459 від 15.09.2020 року відкритого на підставі виконавчого напису № 17190 від 14.08.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 66350,01грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначила, що фактичне місце проживання особи може відрізнятись від зареєстрованого у встановленому законом порядку. Також апелянт зауважила, що приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця проводити виконавчі дії спрямовані на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу послався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, справа розглянута апеляційним судом у відкритому судовому засіданні без здійснення  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Суд встановив, що 14.09.2020 року до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. звернулось ТОВ «Вердикт Капітал» із заявою про примусове виконання виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Житомирського міського  нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем за №17190 від 14.08.2020 року (а.с.  13).
У виконавчому написі №17190 місцем проживання позивача визначено АДРЕСА_1 . також зазначено і місце реєстрації АДРЕСА_2 (а.с. 25)
Виконавчий напис видано на підставі кредитного договору  MTL/400/002/2008 від 09.07.2008 року, укладеного між позивачем та акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником  усіх прав та обов`язків якого  на підставі договору відступлення  прав вимоги від 05.11.2010 року, є ТОВ «ОТП Факторинг України», правонаступником якого у свою чергу, на підставі договору відступлення прав вимоги  від 17.09.2018 року, є ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 25).
15.09.2020 року апелянт виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій адресою боржника ОСОБА_1 визначено АДРЕСА_3 (а.с. 11).
Також, 15.09.2020 року апелянт направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження, як на адресу, яка зазначена як адреса фактичного проживання, так і на адресу реєстрації місця проживання (а.с. 10) .
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена всупереч вимог ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, у розумінні норм чинного законодавства, відповідач у цій справі не мала повноважень вчиняти дії стосовно позивача з примусового виконання виконавчого напису №17190 від 14.08.2020 року.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно із ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Таким чином,  приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Апелянт здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
Відповідно до матеріалів справи, копії сторінок паспорта, місце проживання позивача з 20.09.2001 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-зворот). В наданій копії кредитного договору MTL/400/002/2008 від 09.07.2008 року (а.с. 16-17, 18-23), зазначена адреса реєстрації та фактичного проживання позивача: - АДРЕСА_2 .
Відповідно до ксерокопії виконавчого напису №17190, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.М., місцем реєстрації позивача зазначена адреса: АДРЕСА_2 , але адреса місця проживання визначена: АДРЕСА_4 .
Апеляційний суд зазначає, що виконавчий напис виданий окрім іншого, на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості  проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року, та за приписами якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Як зазначено раніше, відповідно до копії договору про надання кредиту, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, адреса реєстрації та фактичного проживання позивача визначена: АДРЕСА_2 .
Враховуючи зазначене апеляційний суд зазначає про очевидну невідповідність  інформації щодо фактичного місця проживання позивача (боржника), яка зазначена у виконавчому написі, що був виданий на підставі кредитного договору, який у свою чергу  не містить відомостей про фактичне місце проживання боржника у місті Києві.
При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростовування того факту, що зареєстроване місце проживання позивача відповідає фактичному місцю проживання, як на дату, якою укладений кредитний договір, так і на дату вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису.
Також, апеляційний суд зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.04.2021 року у справі №761/32625/20 (ЄДРСР №97084700), яке набрало законної сили 01.06.2021 року  (а.с.  110-117), визнаний таким, що не підлягає виконанню  виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 14 серпня 2020 року №17190, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 66350,01 грн., заборгованості за кредитним договором №MTL/400/002/2008 від 09.07.2008 року
Доказів наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) апелянт до суду не надав.
Також, відсутні відомості стосовно наявності грошових коштів у відкритих рахунках позивача в банківських установах, зареєстрованих в м. Києві.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції проте, що  апелянт не дотримався принципу територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією щодо місця реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ, що свідчить про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відхиляє доводи апелянта про відсутність у приватного виконавця прав або обов`язку вчиняти будь-які дії до відкриття виконавчого провадження, оскільки позитивним зобов`язанням приватного виконавця, в силу приписів ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, є зобов`язання пересвідчитись у можливості такого відкриття з урахуванням територіального критерію, що буде відповідати не тільки вимогам зазначеної норми Закону України «Про виконавче провадження», а й вимогам ст. 19 Конституції України. 
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 511/1342/17, оскільки 25.01.2019 року у справі № 511/1342/17 Верховним Судом була постановлена ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права спростовуються змістом оскаржуваного рішення, відповідно до якого суд першої інстанції дослідив всі надані сторонами докази  на підтвердження своїх вимог та заперечень.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-80, 242, 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни   -  залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі №400/4492/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20.07.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.