ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № П/811/213/16	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління МВС України в Кіровоградській області 

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року в адміністративній справі № П/811/213/16 (суддя І інстанції – Момонт Г.М.)

за позовом ОСОБА_1   до Управління МВС України в Кіровоградській області про визнання  протиправним і скасування наказу та поновлення на посаді, 
В С Т А Н О В И В :
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Управління МВС України у Кіровоградській області від 06.11.2015 № 308 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- поновити її на посаді інспектора слідчого відділення Олександрійського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позов задоволений. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Кіровоградській області від 6 листопада 2015 року № 383 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , інспектора слідчого відділення Олександрівського відділу УМВС України в Кіровоградській області з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України. Поновлено позивача на посаді інспектора слідчого відділення Олександрівського відділу УМВС України в Кіровоградській області з 7 листопада 2015 року.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за сукупністю умов, визначених приписами розділу  ХІ  Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та Положення № 114, встановлюється можливість звільнення працівника міліції зі служби, у зв`язку зі скороченням штату. Вказує, що 06.11.2015  позивачем подано рапорт про перехід у встановленому порядку в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, де першим заступником начальника УМВС поставлено резолюцію про заперечення по суті викладеної в рапорті, а начальником УМВС (якому надано право звільняти та приймати на службу) резолюція про не включення позивача до наказу. Окрім того, апелянт наголошує, що для того, щоб кандидатура особи була розглянута на посаду працівника поліції, пишеться не рапорт, а заява, що прямо передбачено  ст. 54 Закону України «Про Національну поліцію», яка і є підтвердженням наміру проходження служби в органах поліції та реалізацією звільнення по переведенню.  Додатково повідомляє, що саме за результатами розгляду заяви вже й приймається рішення про зарахування чи відмову в зарахуванні кандидата на посаду в органи поліції, однак позивач з заявою про вступ до Національної поліції не зверталася. Вказує на те, що факт відмови від проходження служби в поліції, так і факт не прийняття до поліції у строк до 06.11.2015 є, на думку відповідача, самостійними підставами для звільнення працівника міліції через скорочення штатів. 

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1    з 15.08.2009 проходила службу в органах внутрішніх справ України (т. № 1 а.с. 164 зв. бік).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 13.03.2015 № 99 о/с позивач призначена на посаду інспектора слідчого відділення Олександрівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області (т. № 1 а.с. 165).

Рапортом від 21.08.2015 позивач повідомила начальника Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області про своє знаходження на лікарняному з 21.08.2015 у зв`язку з вагітністю (т. № 2 а.с. 58).

У період з 21.08.2015 по 24.12.2015 позивач перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія листка непрацездатності серії АГХ № 266402 (т. № 2 а.с. 59)

Наказом Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області від 07.09.2015 № 322 попереджено всіх працівників Олександрівського районного відділу, у тому числі позивача, про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів Олександрівського РВ УМВС України в Кіровоградській області з 7 листопада 2015 року (т. № 1 а.с. 214, 215).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», УМВС України в Кіровоградській області, перебуває в стадії припинення (ліквідації).

6 листопада 2015 року позивачем подано рапорт на ім`я начальника УМВС України в Кіровоградській області про звільнення її з органів внутрішніх справ за п. 64 «з», у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади з 06.11.2015, зазначений рапорт містить резолюцію першого заступника начальника УМВС України в Кіровоградській області – «заперечую» (т. № 1 а.с. 172).

Наказом УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 № 383 о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , інспектора слідчого відділення Олександрівського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області звільнено в з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) (т. № 1 а.с. 155).

Вважаючи наказ відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України у відповідача були відсутні правові підстави для попередження позивача про майбутнє звільнення, а також для звільнення без обов`язкового працевлаштування, а тому дійшов висновку, що наказ УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 № 383 о/с в частині звільнення позивача з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил України є протиправним та підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про поновлення позивача на посаді інспектора слідчого відділення Олександрівського відділу УМВС України в Кіровоградській області підлягає задоволенню.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у тому числі звільнення зі служби, на час виникнення спірних правовідносин регулювався Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (далі – Положення № 114).

Підпунктом «є» п. 49 Положення № 114 визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням відпустки. Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 17 Положення № 114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Конституції України державою матеріально і морально підтримується материнство і дитинство, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Кодексом законів про працю України (далі – КЗпП України) визначені гарантії для жінок, які мають дітей віком до трьох років.

Нормами ч. 3 ст. 184 КЗпП України встановлено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років – частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

При цьому виконання обов`язку з працевлаштування вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років у випадку повної ліквідації установи, організації не є формальним та не ототожнюється з іншим обов`язком роботодавця визначеним ст. 49-2 КЗпП України щодо доведення до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, вказані норми дають гарантії щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей до трьох років. 

Підпунктом «г»  п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів-при відсутності можливості подальшого використанні на службі.

Відповідно до ч. 3   ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як зазначалось вище, на момент видання спірного наказу від 06.11.2015, позивач перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами.

Однак, позивачу, не зважаючи на те, що на той час остання знаходилась на лікарняному, у зв`язку з вагітністю та пологами, не було запропоновано іншу роботу, яка відповідає її кваліфікації, тобто роботодавцем не здійснено заходів щодо працевлаштування позивача, без чого ліквідація відповідача є неможливою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушені гарантовані права позивача, передбачені частиною 3 статті 184 КЗпП України, якою встановлена заборона звільнення такої категорії працівників без їх обов`язкового працевлаштування.

Посилання відповідача на те, що відбулася повна ліквідація юридичної особи, спростовується відомостями з ЄДРПОУ, відповідно до яких Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області перебуває у стані припинення з 06.11.2015 (т. № 1 а.с. 81-89) та на момент розгляду судом першої інстанції, як і на час її перегляду апеляційним судом ліквідовано не було.

Початок процедури ліквідації Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області не є перешкодою для відновлення порушеного права позивача шляхом поновлення її на посаді займаній нею до звільнення, тобто інспектора слідчого відділення Олександрівського відділу УМВС України в Кіровоградській області.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржений наказ УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 № 383 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ був прийняти всупереч вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим наказ в цій частині підлягає скасуванню.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, зокрема, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином належним способом захисту порушених прав позивача є поновлення її на посаді, з якої вона була звільнена.

Як зазначалось вище, станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 08592224) не є ліквідованим у передбаченому чинним законодавством порядку, тривають ліквідаційні процедури.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення Олександрівського відділу УМВС України в Кіровоградській області також підлягає задоволенню, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління МВС України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № П/811/213/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко